Справа № 638/14982/26
Провадження № 2/638/9689/26
РІШЕННЯ
Іменем України
08 вересня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:
У червні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просила суд:
1) Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 15000,00 грн щомісячно, починаючи з 06 квітня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття;
2) Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання її як матері, з якою проживає спільна малолітня дитина, у твердій грошовій сумі 8000,00 грн щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 30.10.2025 перебуває у шлюбі з відповідачем, мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від дитини та фактично не бере участі в її утриманні. Між сторонами триває судовий спір щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Відповідач заявляє вимоги щодо проживання дитини разом із ним, однак фактично на даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. 
До березня 2026 року відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. Останні платежі було здійснено у березні 2026 року, що в сумі складають 32000 грн. Після цього відповідач повністю припинив надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки. Станом на день звернення до суду відповідач майже три місяці не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, не надає коштів на харчування, лікування, придбання одягу, засобів гігієни, розвиток та інші необхідні потреби. Усі витрати на утримання, виховання та розвиток малолітньої дитини несе виключно позивач. 
06 квітня 2026 року та 26 травня 2026 року позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача, однак ухвалами суду у видачі судового наказу було відмовлено. У зв`язку з цим позивач зазначила, що починаючи з 06 квітня 2026 року вживала заходів для отримання аліментів на утримання дитини в судовому порядку, що є підставою для стягнення аліментів саме з цього часу.
Позивач також зазначила, що відповідач має право постійного проживання на території Чеської Республіки. Також позивачу відомо про наявність у відповідача майна на території Чеської Республіки. Зазначені обставини свідчать про наявність у відповідача можливості отримувати доходи та належним чином виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини. Розмір аліментів у сумі 15000 грн щомісячно визначений з урахуванням віку дитини, її фактичних потреб, необхідності забезпечення харчуванням, одягом, засобами гігієни, медичним обслуговуванням, розвитком та іншими витратами, пов`язаними з утриманням малолітньої дитини. Відповідач є працездатною особою, має можливість отримувати доходи, має право постійного проживання у Чеській Республіці та майно за її територією, що свідчить про можливість виконання ним обов`язку щодо утримання дитини.
Ухвалою суду від 01 липня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання.
ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , подав пояснення щодо фактичних обставин справи, в яких зазначив наступне. По-перше, відповідач з любов`ю та відповідальністю виконує свій батьківський обов`язок з утримання доньки, передбачений статтею 180 Сімейного кодексу України. Обвинувачення в ухиленні від сплати аліментів відповідач вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки він добровільно виконував цей обов`язок з моменту народження дитини і до моменту, коли позивачка в односторонньому порядку заблокувала всі доступні йому канали зв`язку, внаслідок чого він об`єктивно втратив технічну можливість здійснювати перерахування коштів. По-друге, починаючи з березня 2026 року позивачка в односторонньому порядку заблокувала доступні йому засоби зв`язку (телефонний зв`язок та мобільні месенджери), які сторони раніше використовували для погодження сум, строків та порядку перерахування коштів на утримання дитини. Внаслідок цього відповідач був позбавлений технічної можливості погодити з позивачкою реквізити та порядок подальших перерахувань, а також можливості спілкування з дитиною. Відповідач звертався до позивачки електронною поштою з пропозицією перерахувати 60 (шістдесят) євро на утримання доньки Валії з метою перевірки доступності та коректності каналу перерахування коштів. Вказаний лист був отриманий та прочитаний позивачкою, однак залишився без відповіді, а банківські реквізити для перерахування коштів йому надані не були. Таким чином, у позивачки відсутні об`єктивні підстави для примусового стягнення аліментів у судовому порядку: він наголошує, що від виконання обов`язку з утримання дитини не ухиляється, вживає активних заходів для його добровільного виконання, а предметом фактичного спору є не наявність обов`язку як такого, а лише форма і порядок його подальшого виконання. 
Крім того відповідач зазначив, що питання про місце проживання дитини на цей час остаточно не вирішено, оскільки в Харківському апеляційному суді наразі переглядається його апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у прийнятті його позову про визначення місця проживання доньки. Також відповідач подав до суду проєкт мирової угоди та просив суд сприяти її затвердженню. Відповідач підтвердив свою готовність і надалі забезпечувати повне та належне утримання доньки незалежно від результату спору між батьками. Він вважає, що вирішення спору шляхом затвердження мирової угоди відповідає найкращим інтересам дитини та є більш ефективним, ніж одностороннє примусове стягнення.
В долученому проєкті мирової угоди відповідач запропонував, серед іншого, кожній зі сторін взяти на себе обов`язок брати участь у вихованні дитини, а також у її матеріальному утриманні в розмірі не менше 180 євро на місяць (п. 2.1). 
ОСОБА_1 надала письмові пояснення щодо запропонованої відповідачем мирової угоди, в яких зазначила, що не погоджується на її укладення з таких підстав. По-перше, починаючи з 31 березня 2026 року відповідач добровільно припинив будь-яке матеріальне утримання нашої малолітньої доньки. Після цієї дати ним не було здійснено жодного переказу коштів на її утримання, незважаючи на наявність передбаченого законом обов`язку утримувати дитину. Звернула увагу суду, що до 01 травня 2026 року відповідач не був заблокований нею у жодному із засобів зв`язку. Протягом цього часу він мав повну можливість безперешкодно спілкуватися з нею, цікавитися життям та потребами доньки, телефонувати, писати повідомлення та добровільно перераховувати кошти на її утримання. Проте після 31 березня 2026 року він цього не робив. Відповідач самостійно припинив будь-яке спілкування щодо дитини та не надав жодної матеріальної допомоги. Лише 01 травня 2026 року позивач була змушена заблокувати відповідача у месенджерах через його повідомлення, які містили погрози, психологічний тиск та інші висловлювання, що викликали у неї обґрунтовані побоювання за власну безпеку та безпеку дитини. Крім того, відповідач продовжує публікувати у соціальних мережах дописи, у яких допускає образливі висловлювання щодо неї, називає її «терористом», «ворогом сім`ї», «викрадачем дитини», виправдовує застосування до неї насильства та поширює інші висловлювання, які позивач сприймає як психологічний тиск і погрози. Лише після подання цього позову відповідач почав заявляти про намір добровільно виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини та запропонував укласти мирову угоду. Однак сам по собі намір не є виконанням батьківського обов`язку. Протягом понад чотирьох місяців відповідач не здійснив жодного добровільного платежу на утримання доньки, хоча мав для цього всі можливості. Запропонований відповідачем проєкт мирової угоди також не відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки містить умови, які істотно обмежують її права як матері та законного представника дитини, покладають на позивача значний обсяг додаткових обов`язків, а також передбачають порядок реалізації батьківських прав відповідача без належних гарантій належного виконання ним свого основного обов`язку – своєчасного та повного матеріального утримання дитини. На даний час між сторонами відсутні довірливі відносини, необхідні для укладення мирової угоди. Поведінка відповідача, тривале невиконання ним обов`язку щодо утримання доньки, а також продовження психологічного тиску не дають мені підстав вважати, що умови запропонованої мирової угоди будуть ним добросовісно виконуватися. 
В судове засідання сторони не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Позивач просила справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Відповідач причини неявки суду не повідомив, з клопотання про відкладення розгляду справи не звертався. 
У зв`язку з викладеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , громадянка України, та ОСОБА_2 , громадянин Російської Федерації, з 30 жовтня 2025 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому в 97700034 Палаці одружень №1 управління ЗАГС Москви, що визнається сторонами та підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу від 30.10.2025 НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1752 від 21.11.2024, складений Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 від 21.11.2024.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Сторонами визнається та не підлягає доказуванню, що ОСОБА_2 є громадянином РФ, однак має право на постійне місце проживання та фактично проживає у Чеській Республіці за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
Крім того, частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 
Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає наступне.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позивач належними допустимими та достовірними доказами довела обставини, які входять до предмету доказування, та на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що сторони є батьками ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Зазначені обставини також не заперечувалися відповідачем. 
Щодо доводів відповідача про недоведення факту ухилення від сплати аліментів, то вони не стосуються предмету доказування у справі, оскільки ключовою обставиною у цій справі є те, що сторони не досягли згоди щодо встановлення способу виконання обов`язку по утриманню дитини. Причини та підстави недосягнення такої згоди між сторонами не мають істотного значення для вирішення спору щодо стягнення аліментів.
Під час судового розгляду сторони також не досягли згоди щодо виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину в порядку ч. 1, 2 ст. 181 СК України, оскільки запропонований відповідачем проєкт мирової угоди позивач відхилила.
Зазначені обставини свідчать про наявність підстав для стягнення аліментів в судовому порядку у розмірі, визначеному судом.
Під час розгляду справи відповідач не надав доказів наявності підстав, передбачених ст. 188 СК України, для звільнення його від обов`язку утримувати доньку, а навпаки засвідчив готовність надалі брати участь у її утриманні. 
При визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що він є особою працездатного віку, має постійне місце проживання у Чеській Республіці. Запропонований відповідачем у проєкті мирової угоди розмір аліментів (180 євро щомісячно, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи складає 9294,89 грн) свідчить про наявність у нього стабільного доходу та можливості брати участь в утриманні дитини.
Крім того, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів того, що у нього на утриманні є інші діти, непрацездатні батьки чи інші особи, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до закону. Відомості про стан здоров`я відповідача, який би обмежував його можливості працювати та отримувати дохід, в матеріалах справи також відсутні.
Водночас, суд також враховує, що за змістом ч. 1 ст. 141 СК України на обох батьків покладаються рівні обов`язки щодо дитини, зокрема і щодо її утримання.
За таких обставин, виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, виходячи з принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину частково та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 12000,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки аліменти у такому розмірі, на переконання суду, є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 вперше звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини 08 квітня 2026 року, що підтверджується публічно доступними відомостями веб порталу «Судова влада», тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти саме з 08 квітня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, то встановлені судом фактичні обставини щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, які не заперечувалися сторонами, свідчать про часткову обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Водночас, визначений позивачкою розмір таких аліментів (8000,00 грн щомісячно) не обґрунтований жодним чином, враховуючи відсутність доказів реальної потреби позивачки в отриманні аліментів саме у такому розмірі. Також позивачем не надано доказів, що матеріальне становище відповідач свідчить про його можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років саме у зазначеному позивачкою розмірі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цих позовних вимог, у зв`язку з чим стягує з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати подання цієї позовної заяви, тобто з 30 червня 2026 року, і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна цього позову склала 138000,00 грн.
Таким чином, за подання цього позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1380,00 грн, що складає 1% від ціни позову.
Позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,
Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково (на 65,217391304%), суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 900,00 грн, тоді як решта судового збору підлягає компенсація за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 10, 12-13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина РФ, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 08 квітня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина РФ, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дружини до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 30 червня 2026 року та до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина РФ, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 900,00 грн (дев`ятсот гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 08 вересня 2026 року.
Суддя І.П. Латка