ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/10152/25 пров. № А/857/42439/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Матковської З.М., Онишкевича Т.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (головуючий суддя: Гресько О.Р., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
встановив:
ОСОБА_1 , 12.06.2025 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.04.2025 № 172050007207;
- зобов`язати зарахувати до страхового стажу період з 01.01.2004 по 10.12.2006, призначити та виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.04.2025.
Обґрунтовує позов тим, що є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), та станом на 01.01.1993 проживала на території радіоактивного забруднення більше трьох років, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 16.04.2025 № 172050007207.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період догляду за дитиною до 3-ох років з 04.03.2004 по 31.12.2004.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 08.04.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та поданням недостовірних даних.
Позивачка, 15.12.2025 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Мульчиці Володимирецького району Рівненської області. Зареєстроване місце проживання з 08.09.2017 – с. Стара Рафалівка Володимирецького району, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 02.03.2001.
Позивачка має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 06.06.1994.
Довідкою від 10.12.2024 № 758 підтверджено, що позивачка дійсно з 05.04.1969 по 13.08.1987 була зареєстрована та проживала в с. Кремне Володимирецького (Вараського) району Рівненської області.
Довідкою № 5933 підтверджено місце реєстрації (проживання) позивачки з 23.02.1993 по 08.09.2017 в м. Вараш Рівненської області, з 08.09.2017 по теперішній час в с. Стара Рафалівка Вараського району Рівненської області.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2025 у справі № 556/3639/24, яке набрало законної сили 25.02.2025, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в с. Кримне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 14 серпня 1987 року по 22 лютого 1993 року.
Позивачка, 08.04.2025 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Так, 16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення № 172050007207 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та поданням недостовірних даних.
У цьому рішенні, зокрема, зазначено, що до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення зазначених у довідці № 758 від 10.12.2024 не зараховано період навчання в м. Львів з 01.09.1986 по 15.07.1987, згідно диплому № НОМЕР_3 від 15.07.1987. Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі №556/3639/24 щодо періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не взято до уваги, оскільки згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення підтверджуються документами (довідками), виданими органами місцевого самоврядування.
Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку протиправним, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення (по співставленню періодів проживання відповідно до довідки від 10.12.2024 № 758 та рішення суду) з моменту аварії на ЧАЕС (26.04.1986) та станом на 01.01.1993 становить 6 років 8 місяців 8 днів, а тому твердження пенсійного органу про те, позивачка прожила у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що записами трудової книжки підтверджується факт роботи позивачки на посаді оператора зв`язку 2 класу Відділення зв`язку ОСОБА_2 міського вузла зв`язку у період з 01.01.1995 по 10.12.2009, свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_4 та довідкою від 07.03.2025 № 1.03.001.006-8299-25, виданої АТ «Укрпошта» підтверджується факт перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 04.03.2004 по 10.12.2006 під час роботи у зазначеному підприємстві, а відтак незарахований період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зокрема з 04.03.2004 по 31.12.2004 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та поданням недостовірних даних.
У цьому рішенні, зокрема, зазначено, що до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення зазначених у довідці № 758 від 10.12.2024 не зараховано період навчання в м. Львів з 01.09.1986 по 15.07.1987, згідно диплому № НОМЕР_3 від 15.07.1987; Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/3639/24 щодо періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не взято до уваги, оскільки згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення підтверджуються документами (довідками), виданими органами місцевого самоврядування.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає помилковими такі твердження відповідача з огляду на таке.
Так, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою від 10.12.2024 № 758 позивачка була зареєстрована та проживала в с. Кримне Володимирецького (Вараського) району Рівненської області з 05.04.1969 по 13.08.1987.
Згідно з довідкою № 5933 місце проживання (реєстрації) позивачки з 08.09.2017 по теперішній час є с. Стара Рафалівка Вараського району Рівненської області.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2025 у справі № 556/3639/24, яке набрало законної сили 25.02.2025, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в с. Кримне Володимирецького (Вараського) району Рівненської області, з 14 серпня 1987 року по 22 лютого 1993 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», с. Кримне та с. Стара Рафалівка Володимирецького (Вараського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення 
З огляду на викладене, оскільки період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, а тому ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку на 6 років.
Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить не менше 3 років, досяг 55-річного віку і у неї наявний страховий стаж 30 роки 3 місяців 29 дні (наявність якого не заперечується відповідачами), а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 172050007207 від 16.04.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку підлягає скасуванню та є всі правові підстави для призначення пенсії, у відповідності до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Щодо покликання апелянта, що встановлення судовим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2025 у справі № 556/3639/24, яке набрало законної сили 25.02.2025, факту проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення певної кількості років, не може бути підтвердженням проживання у цій зоні та підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки згідно ст. 129-1 Конституції України, рішення є обов`язковим до виконання, а приписами ч. 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.
Щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 01.01.2004 по 10.12.2006, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).
Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_5 та довідки від 07.03.2025 № 1.03.001.006-8299-25, позивачка з 01.01.1995 прийнята на посаду оператора зв`язку 2 класу Відділення зв`язку Кузнецовськ-1 Кузнецовського міського вузла зв`язку та 10.12.2009 звільнена з роботи за власним бажанням.
Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження НОМЕР_4 позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до відомостей довідки від 07.03.2025 № 1.03.001.006-8299-25, виданої АТ «Укрпошта» позивач з 04.03.2004 по 10.12.2006 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (наказ № 12), з 11.12.2006 по 10.12.2007 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 4-х років (наказ № 12 від 30.11.2006), з 11.12.2007 по 10.12.2008 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 5-х років (наказ № 180 від 10.12.2007), з 11.12.2008 по 10.12.2009 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-х років (наказ № 221-о від 08.12.2008).
Отже, зазначена довідка підтверджує, що у період з 04.03.2004 по 10.12.2006 позивач здійснювала догляд за дитиною до трьох років.
Так, відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Таким чином, відпустка по догляду за дитиною до трирічного віку зараховується у загальний трудовий стаж.
Згідно з відомостями Форми РС-право, складеної органом пенсійного фонду страховий стаж позивачки складає 30 років 3 місяці 29 днів. 
До страхового стажу зараховано періоди: з 01.09.1986 по 15.07.1987, з 16.07.1987 по 14.02.1989, з 15.02.1989 по 24.02.1992, з 27.02.1992 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 28.05.1998, з 29.05.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 10.12.2006, з 01.04.2008 по 01.04.2008, з 01.01.2011 по 31.01.2011, з 01.01.2012 по 29.02.2020, з 01.03.2020 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 31.05.2021, з 01.06.2021 по 31.03.2024.
Тобто, до страхового стажу позивачки зараховано період здійснення догляду за дитиною до трьох років з 01.01.2005 по 10.12.2006, однак не зараховано іншу частину періоду догляду за дитиною до трьох років, зокрема, з 04.03.2004 по 31.12.2004.
Отже, враховуючи, що записами трудової книжки підтверджується факт роботи позивачки на посаді оператора зв`язку 2 класу Відділення зв`язку ОСОБА_2 міського вузла зв`язку у період з 01.01.1995 по 10.12.2009, свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_4 та довідкою від 07.03.2025 № 1.03.001.006-8299-25, виданої АТ «Укрпошта» підтверджується факт перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 04.03.2004 по 10.12.2006 під час роботи у зазначеному підприємстві, а тому незарахований період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зокрема з 04.03.2004 по 31.12.2004 підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період догляду за дитиною до 3-ох років з 04.03.2004 по 31.12.2004 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 08.04.2025.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 460/10152/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Т. В. Онишкевич