Справа № 459/2904/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В 
Провадження № 22-ц/811/872/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретар: Чиж Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Огорілко Юрія Володимировича на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні батька,
ВСТАНОВИЛА:
ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2025 рокузаяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні батька – залишено без розгляду.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 .
Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що встановлення факту перебування заявниці на утриманні батька необхідне для реалізації її права на отримання виплат, передбачених законодавством для членів сім`ї безвісно відсутнього військовослужбовця, а іншого способу підтвердження такого факту закон не передбачає.
Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
У судове засідання апеляційної інстанції, особи які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі,тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
За змістом статей 293, 294, 315 ЦПК України справи окремого провадження можуть розглядатися судом лише за відсутності спору про право. Якщо під час розгляду справи буде встановлено наявність спору про право, заява підлягає залишенню без розгляду із роз`ясненням заінтересованим особам права на звернення до суду в порядку позовного провадження.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження лише за умови відсутності спору про право.
У постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 Велика Палата Верховного Суду уточнила, що сама по собі необхідність встановлення факту перебування особи на утриманні з метою отримання соціальних виплат не завжди свідчить про наявність спору про право. Водночас у випадку, коли на відповідний статус претендують кілька осіб і між ними існує конкуренція щодо права на отримання соціальних виплат або набуття статусу утриманця, має місце спір про право, який виключає можливість розгляду такої вимоги в порядку окремого провадження та підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні батька ОСОБА_5 , який 20 лютого 2024 року зник безвісти під час проходження військової служби.
На обґрунтування заяви зазначала, що є дочкою ОСОБА_5 , навчалася у закладі вищої освіти та перебувала на його матеріальному утриманні. Заявниця посилалася на те, що рішенням суду з батька було стягнуто аліменти на період її навчання, які він сплачував, у тому числі після призову на військову службу за мобілізацією. Після зникнення батька безвісти заявниця звернулася до військової частини з метою отримання належних виплат як особа, яка перебувала на його утриманні, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують такий факт. Посилаючись на відсутність іншого встановленого законом порядку підтвердження факту перебування на утриманні та необхідність його встановлення для реалізації права на отримання передбачених законодавством виплат, заявниця просила суд встановити факт її перебування на утриманні батька.
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі.
Заінтересована особа ОСОБА_2 подала заперечення проти заяви, у яких зазначала, що саме вона перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_5 , який зник безвісти під час проходження військової служби, та претендує на отримання передбачених законодавством виплат як утриманець безвісно відсутнього військовослужбовця. Вважає, що між нею та заявницею наявний спір щодо права на встановлення факту перебування на утриманні та пов`язаних із цим майнових прав, оскільки обидві особи претендують на отримання відповідних виплат. У зв`язку з цим просила залишити заяву без розгляду, посилаючись на неможливість її розгляду в порядку окремого провадження за наявності спору про право.
Як убачається з матеріалів справи, заінтересована особа ОСОБА_2 не лише заперечила проти задоволення заяви, а й фактично заявила про наявність у неї самостійного права як особи, яка перебувала на утриманні безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_5 та претендує на отримання передбачених законодавством виплат.
Таким чином, між заявницею та заінтересованою особою виник спір щодо наявності підстав для визнання заявниці утриманцем безвісно відсутнього військовослужбовця, а відтак і щодо реалізації пов`язаних із таким статусом майнових та соціальних прав.
За таких обставин предметом судового розгляду є не лише встановлення юридичного факту перебування на утриманні, а й вирішення спору між двома особами щодо належності їм відповідного суб`єктивного права. Встановлення зазначених обставин потребує дослідження характеру та обсягу матеріального забезпечення кожної із осіб, оцінки поданих сторонами доказів, з`ясування взаємних прав та обов`язків учасників справи, а також вирішення питання про наявність чи відсутність у них права на відповідний статус утриманця.
Отже, у цьому випадку суд має встановити не лише наявність або відсутність певного юридичного факту, а фактично вирішити спір між особами щодо існування суб`єктивного права, що є характерною ознакою позовного провадження. Саме тому спірні правовідносини не можуть бути предметом розгляду в порядку окремого провадження, яке призначене виключно для підтвердження неоспорюваних юридичних фактів.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність між заявницею та заінтересованою особою спору щодо права на статус утриманця та пов`язаних із ним майнових прав виключає можливість розгляду заяви в порядку окремого провадження та є підставою для залишення заяви без розгляду з роз`ясненням права на звернення до суду в порядку позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Огорілко Юрія Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено:07.07.2026. 
Головуючий       
Судді