ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року	справа № 380/20280/25	

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» (далі – позивач, ТОВ «ІНС-БУД») пред`явило позов до Львівської митниці (далі – відповідач), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2 від 08.04.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000507.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, він визначив його митну вартість за основним методом – за ціною договору (контракту), вказавши її у поданій митній декларації, до якої додав документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним ч.2 ст.53 Митного кодексу України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про її коригування, застосувавши другорядний метод. Позивач стверджує, що подані ним до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару, кореспондуються між собою та не містять розбіжностей. Зазначає, що комерційний інвойс формується продавцем в односторонньому порядку і не потребує підпису покупця, вартість товару в сумі 19642 дол. США сплачено повністю до початку митного оформлення платіжними інструкціями в іноземній валюті №3 від 06.02.2025 та №11 від 07.03.2025; транспортні витрати підтверджені сукупністю поданих документів; експортна декларація країни відправлення не входить до переліку обов`язкових документів, а її заповнення не залежить від позивача; замовлення до інвойсу для цілей митного оформлення не подається. Вважаючи оскаржувані рішення такими, що не відповідають вимогам МК України, просить задовольнити позов повністю.
Ухвалою судді від 14.10.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків, які позивач усунув.
Ухвалою судді від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
20.11.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Свою позицію мотивує тим, що обов`язок доведення ціни товару покладається на декларанта, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунок митної вартості та обрано метод її визначення. При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару митний орган, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, має право витребувати додаткові документи. Вказує, що подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей для підтвердження заявленої митної вартості: комерційний інвойс №WBINS24012 від 03.01.2025 підписаний лише продавцем і не містить підпису та печатки покупця; не надано замовлення до інвойсу та до договору транспортного експедирування; не підтверджено оплату транспортно-експедиційних послуг за рахунком №FV/25/03/00877 від 24.03.2025; виявлено розбіжність в умовах поставки (CFR Qingdao у договорі та FOB Qingdao у комерційному інвойсі); експортна декларація не містить дати експорту та відміток митних органів країни відправлення, а у графах «торговельна країна» і «країна кінцевого призначення» зазначено Польщу. Оскільки додатково надані документи не усунули виявлених невідповідностей, відповідач вважає рішення про коригування митної вартості правомірним.
02.12.2025 позивач подав додаткові пояснення у справі, в яких навів заперечення на доводи відзиву та просив позов задовольнити.
Ухвалою суду від 17.07.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД», код ЄДРПОУ 43713178, зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: 79049, Львівська область, м.Львів, вул.Антонича, буд.20, кв.36.
23.10.2020 між компанією «QINGDAO MAOSHUN INDUSTRIAL CO.,LTD» (Китай), в особі Суй КеГао, як продавцем, та ТОВ «ІНС-БУД», в особі директора Лейцюсь Романа, як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу №1 (далі – Договір, Контракт), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість.
Згідно з п.1.3 Договору продавець продає, а покупець купує товар згідно з інвойсами до цього Договору, які є його невід`ємними частинами; відповідно до п.1.4 Договору інвойси складаються на підставі замовлень.
Пунктом 3.1 Договору сторони встановили, що загальна вартість товару визначається в доларах США, а п.3.3 – що умовами оплати є передоплата згідно з рахунком, залишок – перед завантаженням.
На виконання умов Договору продавцем виставлено проформу-інвойс №WBINS2402 від 05.01.2025 та комерційний інвойс (Commercial invoice) №WBINS24012 від 03.01.2025 на постачання товару – ручних візків (тачок) моделей WB6015 у кількості 1060 шт. за ціною 13,7 дол. США за одиницю та WB5009 у кількості 400 шт. за ціною 12,8 дол. США за одиницю, на загальну суму 19642 дол. США.
Оплату вартості товару позивач здійснив у повному обсязі до початку митного оформлення, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №3 від 06.02.2025 на суму 12000 дол. США та платіжною інструкцією в іноземній валюті №11 від 07.03.2025 на суму 7642 дол. США (разом – 19642 дол. США), у призначенні платежу яких зазначено «Prepayment for equipment kontrakt Nr1 dated 23.10.2020. Proforma WBINS2402 dd 05.01.2025».
Товар відвантажено з порту Циндао (Китай) до порту Гданськ (Польща) морським транспортом на судні «MOSCOW MAERSK», рейс 501W, у контейнері №TRHU4573930, що підтверджується коносаментом (Bill of lading) №MAEU247763953 від 08.01.2025, а надалі перевезено з Гданська (Польща) до Львова (Україна) наземним транспортом, що підтверджується накладною УМВС №31516002 та автотранспортною накладною (CMR) №3930. Організацію транспортно-експедиційного обслуговування здійснено на підставі договору на експедиційні послуги №07/171123 від 17.11.2023 та контракту №2 від 01.09.2024; вартість перевезення відображено у рахунку №FV/25/03/00877 від 24.03.2025 та дебетовій ноті №GS125010477 від 05.01.2025.
12.06.2025 на підтвердження проходження товаром митного оформлення в країні відправлення оформлено митну експортну декларацію Китайської Народної Республіки №425820250000019570 від 05.01.2025 та сертифікат про походження товару №25C525120083/00001 від 06.01.2025.
З метою митного оформлення товару представник декларанта позивача подав до Львівської митниці митну декларацію №25UA209170029469U5, у якій митну вартість товару визначено за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у розмірі 19642 дол. США.
Умови поставки – FOB CN Qingdao (графа 20 декларації).
Одночасно з митною декларацією декларантом на підтвердження заявленої митної вартості подано документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, а саме: Договір №1 від 23.10.2020; проформу-інвойс №WBINS2402 від 05.01.2025; комерційний інвойс (Commercial invoice) №WBINS24012 від 03.01.2025; пакувальний лист (Packing list) до комерційного інвойса; коносамент (Bill of lading) №MAEU247763953 від 08.01.2025; дебетову ноту №GS125010477 від 05.01.2025; автотранспортну накладну №3930; сертифікат про походження товару №25C525120083/00001; експортну митну декларацію №425820250000019570 від 05.01.2025; накладну УМВС №31516002; договір на експедиційні послуги №07/171123 від 17.11.2023; контракт №2 від 01.09.2024; платіжну інструкцію в іноземній валюті №3 від 06.02.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №11 від 07.03.2025; рахунок №FV/25/03/00877 від 24.03.2025; перепустку від 06.04.2025.
За результатами опрацювання поданих документів митний орган дійшов висновку, що вони не містять усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим запропонував декларанту надати додаткові документи. На вимогу митного органу декларант подав зовнішньоекономічний договір, банківські платіжні документи та проформу-інвойс, а також повідомив, що подано всі наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості.
08.04.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2, у графі 33 якого як обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, зазначено таке:
- поставка товару здійснюється на підставі Договору купівлі-продажу №1 від 23.10.2020; відповідно до п.1.3 Договору продавець продає, а покупець купує товар згідно з інвойсами до цього Договору, які є його невід`ємними частинами; згідно з п.1.4 Договору інвойси складаються на підставі замовлень, які до митного оформлення декларантом не надано. На думку митного органу, інвойсом погоджуються істотні умови договору щодо кожної окремої поставки, а фактом узгодження сторонами усіх істотних умов конкретної партії товару є підписання сторонами інвойсу. Наданий до митного оформлення комерційний інвойс №WBINS24012 від 03.01.2025 підписаний лише стороною продавця та не містить підпису й печатки покупця, а тому такий інвойс, за висновком митниці, не вважається підписаним і таким, що узгоджує істотні умови конкретної партії товару, і не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- у наданому до митного оформлення рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг №FV/25/03/00877 від 24.03.2025 граничним терміном оплати зазначено 24.03.2025, однак банківські платіжні документи, що підтверджують оплату послуг згідно з цим рахунком, декларантом до митного оформлення не надано. Крім того, відповідно до п.2.1.1 договору на експедиційні послуги №07/171123 від 17.11.2023 передбачено виписку замовником замовлення, яке до митного оформлення декларантом не надано; за висновком митниці, відсутність замовлення та підтвердження оплати транспортно-експедиційних послуг не дає можливості митному органу здійснити перевірку числових значень складових митної вартості, зазначених у вказаному рахунку;
- виявлено розбіжності в умовах поставки, а саме: відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу №1 від 23.10.2020 передбачено умови поставки CFR Qingdao (Китай), а у комерційному інвойсі №WBINS24012 від 03.01.2025 зазначено FOB Qingdao;
- експортна декларація №425820250000019570 від 05.01.2025 не містить дати експорту та відміток митних органів країни відправлення, що, на думку митниці, не може підтверджувати факт експорту оцінюваного товару саме на підставі такої митної декларації; крім того, у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» вказаної декларації зазначено Poland (Польща), що, за твердженням митного органу, суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції.
За висновком митного органу, у сукупності перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих документах та відсутність усіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару, у зв`язку з чим відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці. Відповідно до ст.53 МК України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів; на вимогу декларантом надіслано зовнішньоекономічний договір, банківські платіжні документи та проформу-інвойс, які, за висновком митниці, не усувають вищезазначених невідповідностей. Проведено консультації з декларантом згідно зі ст.57 МК України. За висновком митного органу, неможливо застосувати методи 2а (ст.59 МК України) і 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, а також методи 2в (ст.62 МК України) і 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку. Застосовано метод 2ґ – резервний (ст.64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація №UA110110/2025/122 від 13.01.2025, за якою рівень митної вартості становить 2,01 дол. США/кг.
На підставі рішення про коригування митної вартості товарів Львівською митницею оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000507.
Не погодившись із вказаними рішенням та карткою відмови, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Змістом спірних правовідносин є правомірність рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2 від 08.04.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації №UA209170/2025/000507.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 та 3 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.4, 5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.2– 4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в комерційному інвойсі №WBINS24012 від 03.01.2025 на суму 19642 дол. США.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209170029469U5 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, а саме: Договір №1 від 23.10.2020; проформу-інвойс №WBINS2402 від 05.01.2025; комерційний інвойс №WBINS24012 від 03.01.2025; пакувальний лист; коносамент №MAEU247763953 від 08.01.2025; дебетову ноту №GS125010477 від 05.01.2025; автотранспортну накладну №3930; сертифікат про походження товару №25C525120083/00001; експортну митну декларацію №425820250000019570 від 05.01.2025; накладну УМВС №31516002; договір на експедиційні послуги №07/171123 від 17.11.2023; контракт №2 від 01.09.2024; платіжну інструкцію в іноземній валюті №3 від 06.02.2025; платіжну інструкцію в іноземній валюті №11 від 07.03.2025; рахунок №FV/25/03/00877 від 24.03.2025.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача, суд керується таким.
Стосовно посилань відповідача на те, що наданий до митного оформлення комерційний інвойс №WBINS24012 від 03.01.2025 підписаний лише стороною продавця та не містить підпису й печатки покупця, а тому не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості.
Суд зазначає, що затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення чинним законодавством України не передбачено. Інвойс (рахунок-фактура) – це документ, який формується продавцем в односторонньому порядку та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, а також суму, що підлягає сплаті. Комерційні документи такого виду за своєю природою не містять реквізитів для підписання їх покупцем, оскільки складаються на підставі двостороннього контракту, підписаного обома сторонами. Відтак відсутність підпису покупця на комерційному інвойсі не свідчить про неузгодженість між сторонами ціни та інших умов поставки і не позбавляє цей документ доказової сили для цілей визначення митної вартості.
Наданий позивачем комерційний інвойс №WBINS24012 від 03.01.2025 містить дату, ідентифікаційні ознаки товару, його кількість, ціну за одиницю та загальну вартість – 19642 дол. США, тобто дає змогу ідентифікувати оцінюваний товар та підтверджує відомості щодо ціни, яка фактично сплачена за нього. При цьому вартість товару в сумі 19642 дол. США сплачена позивачем у повному обсязі до початку митного оформлення, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №3 від 06.02.2025 та №11 від 07.03.2025, у призначенні платежу яких зазначено відповідний Контракт та проформу-інвойс. Наведене узгоджує заявлену митну вартість із фактично сплаченою за товар сумою та спростовує сумніви митного органу.
Щодо посилань митного органу на ненадання замовлення до інвойсу (п.1.4 Договору) суд зазначає, що замовлення, яке подається покупцем продавцю, не є документом комерційного значення, містить лише відомості про опис, модель, колір та кількість товару і не належить до переліку документів, які підтверджують митну вартість товару в розумінні ч.2 ст.53 МК України, а тому його ненадання до митного оформлення не може бути підставою для висновку про непідтвердження числових значень складових митної вартості.
Стосовно доводів відповідача про ненадання банківських документів на підтвердження оплати транспортно-експедиційних послуг за рахунком №FV/25/03/00877 від 24.03.2025 та про ненадання замовлення (заявки) за договором на експедиційні послуги №07/171123 від 17.11.2023 суд зазначає таке.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
На підтвердження послідовності транспортування товару та розміру понесених витрат на його перевезення декларантом до митного оформлення подано коносамент №MAEU247763953 від 08.01.2025, накладну УМВС №31516002, автотранспортну накладну (CMR) №3930, договір на експедиційні послуги №07/171123 від 17.11.2023, контракт №2 від 01.09.2024, дебетову ноту №GS125010477 від 05.01.2025 та рахунок №FV/25/03/00877 від 24.03.2025, який містить відомості щодо переліку наданих послуг (перевантаження контейнерів, контейнерні перевезення, перевантаження товарів, зберігання, транспортування) та їх вартості. Наведені документи у сукупності та кожен окремо підтверджують вартість транспортних витрат, включених до митної вартості.
При цьому суд враховує, що серед документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, відсутня заявка (замовлення) на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість, а тому вимога про її надання є безпідставною. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 виснував, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-и) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами; МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. З огляду на це подані позивачем документи є достатніми для підтвердження транспортної складової митної вартості, а ненадання окремого банківського документа про оплату послуг чи заявки на перевезення не свідчить про непідтвердження числових значень складових митної вартості.
Стосовно виявленої відповідачем розбіжності в умовах поставки (CFR Qingdao у п.2.1 Договору та FOB Qingdao у комерційному інвойсі №WBINS24012 від 03.01.2025) суд зазначає таке.
За офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) терміни CFR (Cost and Freight – «Вартість і фрахт») та FOB (Free On Board – «Франко-борт») є термінами групи, що застосовуються під час перевезення товару морським транспортом і визначають момент переходу ризиків та розподіл витрат між продавцем і покупцем. При цьому в обох випадках поставка вважається здійсненою в порту відвантаження, а місцем поставки є той самий порт – Qingdao (Циндао, Китай).
Суд враховує, що при ввезенні товару на митну територію України для митного оформлення використовується комерційний інвойс, який є основним документом, що підтверджує вартість товару та умови його поставки і слугує базою для визначення митної вартості. У комерційному інвойсі №WBINS24012 від 03.01.2025 умови поставки визначено як FOB Qingdao, які й зазначено декларантом у графі 20 митної декларації. Заявлена митна вартість товару (19642 дол. США) відповідає фактурній вартості, зазначеній у комерційному інвойсі, та фактично сплаченій за товар сумі, а вартість транспортування підтверджена окремими транспортними документами і включена до митної вартості.
За таких обставин зазначена розбіжність в умовах поставки має формальний характер, не породжує додаткових витрат, не змінює ціну товару і не впливає на обчислення числових значень складових митної вартості. До всього, Верховний Суд неодноразово виснував, що формальні неточності, які не впливають на числові значення митної вартості, не можуть бути підставою для її невизнання, а відтак така розбіжність не є підставою для коригування митної вартості.
Стосовно аргументів відповідача про те, що експортна декларація країни відправлення №425820250000019570 від 05.01.2025 не містить дати експорту та відміток митних органів країни відправлення, а у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» зазначено Poland (Польща), суд зазначає таке.
Експортна декларація – це документ, який підтверджує проходження товаром митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює таке оформлення. Позивач як імпортер не є суб`єктом заповнення експортної декларації країни відправлення і не несе відповідальності за дії митних органів іноземних держав чи за технічні особливості оформлення таких документів; таку декларацію позивач подав митниці в тому вигляді, в якому отримав її від відправника.
Крім того, згідно з положеннями ст.53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається за наявності (п.7 ч.3 ст.53 МК України), та не входить до переліку документів, які обов`язково підтверджують митну вартість за ч.2 ст.53 МК України, тобто має факультативний характер. Зазначення у графах декларації країни відправлення Польщі як країни (регіону), що веде торгівлю, та країни (регіону) призначення узгоджується з фактичним маршрутом перевезення товару (з Циндао до Гданська морем, а далі до Львова наземним транспортом), відображеним у коносаменті №MAEU247763953 від 08.01.2025 та пакувальному листі, і не суперечить умовам зовнішньоекономічної операції.
Відповідачем не наведено відомостей про те, яким саме чином наявність/відсутність відміток митних органів країни відправлення в експортній декларації, дати експорту чи зазначення в ній Польщі впливає на визначення числових значень складових митної вартості товару. Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.05.2023 у справі №140/6689/20 та від 02.10.2025 у справі №140/12559/23, згідно з якими, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, митний орган повинен брати до уваги лише ті докази, що стосуються предмета доказування, яким є ціна товару та інші складові митної вартості.
Щодо застосування відповідачем резервного (другорядного) методу визначення митної вартості суд зазначає таке.
Відповідно до п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація №UA110110/2025/122 від 13.01.2025, за якою рівень митної вартості становить 2,01 дол. США/кг. Разом з тим оскаржуване рішення не містить пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умови поставки, комерційні умови тощо, не наведено докладної інформації про товар, взятий за основу для коригування, зокрема чи є він ідентичним/подібним оцінюваному за фізичними характеристиками, якістю, країною виробництва та виробником, чи ввозився він у тій самій кількості та на тих самих комерційних рівнях і умовах поставки. Тобто митним органом не доведено, що ввезення взятого за основу товару відбувалося на порівнянних умовах, а отже обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості в рішенні фактично відсутнє.
Суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
Стосовно доводів відповідача про проведення консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості суд такі до уваги не приймає, оскільки формальне посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на проведення консультацій без фактичного їх проведення не може вважатися підтвердженням їх здійснення. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував належним чином документи, надання яких могло б усунути сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, що ставить під сумнів реальне проведення таких консультацій.
В контексті конкретних обставин цієї справи суд вважає, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів того, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, і не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав щодо застосування другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Аналогічних за змістом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27.02.2025 у справі №300/784/24 та від 11.02.2026 у справі №560/2740/25, які в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митній декларації зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або що у наданих документах наявні розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознаки підробки чи відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2 від 08.04.2025 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям обґрунтованості, чіткості та зрозумілості, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000507 суд зазначає таке.
Відповідно до ч.12 ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Оскільки оскаржувана картка відмови №UA209170/2025/000507 прийнята на підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2 від 08.04.2025, яке суд визнав протиправним, то і картка відмови, прийнята на його підставі, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч.1, 2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Приписами ч.1 ст.139 КАС України унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2020 у справі №1.380.2019.001962, при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.
У даній справі ціна позову складає суму донарахованих митних платежів за оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2 від 08.04.2025, що становить 135376,48 грн.
Згідно з підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 ст.4 цього Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки 1,5% від ціни позову (135376,48 грн) становить 2030,65 грн, що є меншим за один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн), за майнову вимогу застосовується мінімальна ставка судового збору в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з урахуванням подання позовної заяви в електронній формі позивачем підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2422,40 грн (3028,00 грн * 0,8).
Поряд з тим, позовна вимога про визнання протиправною та скасування картки відмови є похідною від основної позовної вимоги майнового характеру, окремий судовий збір за таку вимогу не сплачується, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2020 у справі №520/1634/19.
Позивач сплатив судовий збір на загальну суму 4844,80 грн згідно з платіжними інструкціями №394 від 08.10.2025 на суму 2422,40 грн та №395 від 08.10.2025 на суму 2422,40 грн, тобто у розмірі, який перевищує встановлений Законом України «Про судовий збір».
За таких умов, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, із бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 грн, тобто у розмірі, який підлягав сплаті за подання позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір». Решта судового збору може бути повернута позивачу за його клопотанням у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 2, 72– 77, 90, 132, 139, 241–246, 255, 293, 295– 297 КАС України, суд
у х в а л и в :
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900209/2 від 08.04.2025.
3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/000507.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» сплачений судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» (місцезнаходження: вул. Антонича, буд. 20, кв. 36, м. Львів, 79049; ЄДРПОУ 43713178).
Відповідач – Львівська митниця (місцезнаходження: вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, 79000; ЄДРПОУ 43971343).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна