"03" липня 2026 р. Справа № 370/647/26 
Провадження № 2/370/378/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 рік с-ще Макарів
Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О. 
за участю секретаря судового засідання Мінасян Я.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Макарівського районного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
До Макарівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолтініх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому позивач просить стягнути на її користь з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 грн. щомісячно рна обох дітей, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що у сторін по справі є неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх забезпеченні не бере.
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Матеріали місять повернуте поштове судове повідомлення, яке було направлено ОСОБА_2 , відповідно відмітки «вручене 05.06.2026». 
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 31.10.2023 року) та неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 21.08.2018 року).
Згідно ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно приписів ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 р. (далі – Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Матеріали справи не містять договору або домовленості між сторонами щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної з позивачем неповнолітньої дитини. 
У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно абз. 1 та 2 ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Сторона позивача просить суд призначити стягнення з відповідача аліменти в сумі 4000 гривень, який відповідачем не заперечується, обстави та доказів наявності підстав визначених положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, які перешкоджають суду призначити з відповідача до стягнення заявленої позивачем суми аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, позовна заява та наявні у справі матеріали, не містять.
При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Доказів, що сума аліментів на утримання дітей в розмірі 6000,00 грн., яку просить стягнути позивач з відповідача, буде більшим за максимальний розмір встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи не містять.
Згідно приписів ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи зазначене вище, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 6 000,00 грн. на утримання неповнолтініх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття, є достатнім та об`єктивним, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 184 ЦПК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Таким чином, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі 6000,00 грн. також буде підлягати індексації відповідно до закону.
При цьому, суд також вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1 331, 20 грн. за вимогу про стягнення аліментів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання на утримання дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.03.2026 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одну тисячу триста тридцять один) гривень 20 копійок.
Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено 07.07.2026 року.

Учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач  ОСОБА_2 , РНОКПП: не відомий, адреса: АДРЕСА_2 . 

Суддя: Н.О. Бізяєва