ЄУН 193/839/26
Провадження 2/193/603/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

02 вересня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області 
у складі головуючого судді Томинця О. В., 
за участі секретаря судового засідання Оселедець О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивачів ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи та витрат на спорудження пам`ятника,

В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивачів.
01.06.2026 позивачка - неповнолітня ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , а також сама ОСОБА_2 , звернулася до суду через свого представника - адвоката Годунова В.С. із позовом до відповідача МТСБУ згідно якого просить суд стягнути із відповідача на користь позивачів моральну шкоду завдану смертю чоловіка та батька у розмірі 80400 грн, по 40 200 грн кожній, а також стягнути із відповідача витрати понесені на спорудження пам`ятника чоловіка у розмірі 38 110 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що 09.06.2023 у районі с. Циркуни Харківської області через дії водія автомобіля "Mitshubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 , сталася ДТП внаслідок якої пасажир ОСОБА_5 отримав тяжкі травми від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у лікарні. 
Транспортний засіб "Mitshubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 , не був застрахований, а тому 24.04.2026 до відповідача МТСБУ було направлено заяву про виплату страхового відшкодування утриманцям померлого: дружині ОСОБА_2 та його малолітній дитині ОСОБА_3 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_2 , а саме про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 26 мінімальних заробітних плат, страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат та витрати на поховання та спорудження пам`ятника у загальному розмірі 12 мінімальних заробітних плат.
22.05.2026 відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у зв`язку із втратою годувальника та відшкодування 42 290 грн на поховання.
Між тим, 27.05.2026 МТСБУ повідомило про відсутність підстав для сплати витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника, у зв`язку з тим, що у ФОП ОСОБА_6 , яка виготовляла пам`ятник, відсутній КВЕД 23.70 «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю». 
При цьому інформації щодо відшкодування моральної шкоди відповідачем не повідомлено взагалі. 
Вказує, що через втрату чоловіка та батька позивачка зазнала значних моральних страждань, у зв`язку із чим у неї порушився звичайний та нормальний спосіб життя, зіткнулась із проблемами та зазнала страждань і тривоги через втрату єдиного годувальника. 
Посилаючись на те, що відповідач, відмовивши відшкодовувати моральну шкоду та на спорудження пам`ятника, порушив приписи ч. 2 ст. 1168 ЦК України та п. 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-IV, що і змусило позивачів звернутися до суду з цим позовом.
Процесуальні дії. Заяви (клопотання) учасників справи.
Ухвалою суду від 02.06.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити у загальному позовному провадження з призначенням підготовчого провадження.
04.06.2026 від представника відповідача, МТСБУ, надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що виплата МТСБУ моральної шкоди не є безумовною, вона може бути здійснена лише за наявності чітко визначених законом підстав, які наведені у ст.. 26-1 ЗУ № 1961-IV. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Обов`язковою умовою є те, що потерпілому повинна бути заподіяна шкода здоров`ю. Відповідно до п. г, ґ ст. 41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, а також у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за догвоором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності. 
Відповідно до ст. 13.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. 
ОСОБА_7 не належить до такої категорії осіб, що виключає таку підставу для застосування у даній справі. 
П. ґ ст. 41.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Транспортний засіб Mitshubishi Pajero д/н НОМЕР_1 на момент ДТП не був застрахований. У зв`язку із чим вказує про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам. 
За вимогою щодо відшкодування витрат на виготовлення та спорудження пам`ятника представник відповідача вказав, що відповідно до витягу № 121395 з реєстру платників єдиного податку у ПП ОСОБА_6 відсутній КВЕД 23.70 «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю. Вказує, що для виготовлення пам`ятників основним КВЕД є саме 23.70, який охоплює обробку каменю для облаштування цвинтарів, а також виробництва надгробників. Таким чином ФОП ОСОБА_6 не має правових підстав для виготовлення встановлення пам`ятників та відповідно отримувати за цю діяльність винагороду. 
Щодо витрат на правову допомогу заявлена представником позивача у сумі 15 000 грн вважає завищеним та неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. Жодного доказу та розрахунку надання адвокатом правової допомоги не надано, тому вимоги у відшкодуванні витрат на правову допомогу теж задоволенню не підлягають. 
10.06.2026 від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, згідно якого вказує, що позивачем надано достатньої доказів несення позивачкою витрат на виготовлення та спорудження пам`ятника, однак відповідачем вказані докази проігноровано і безпідставно відмовлено у виплаті відшкодування на виготовлення та спорудження пам`ятника чоловіка ОСОБА_5 .. Окрім того, наголошує на тому, що внаслідок дій, вчинених водієм ОСОБА_7 , який на дату ДТП проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , утворють обгрунтовані підстави вважати, що останній має статус учасника бойових дій. У зв`язку із чим було здійснено запит до Міністерства у справах ветеранів. Таким чином у разів підтвердження існування УБД у ОСОБА_7 на нього поширюється дія п. 13.1. ст.. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і відповідно до п. 27.3 ст. 27 цього закону МТСБУ повинен відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілого позивачці та її доньці.
Ухвалою суду від 01.07.2026 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд на 25.08.2026.
Ухвалою суду від 01.07.2026 за клопотанням представника позивачів витребувано у Міністерстві у справах ветеранів України інформацію щодо наявності у ОСОБА_7 статусу учасника бойових дій. 
Від представника позивачів та представника відповідача заяв та клопотань до суду не надходили.
У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, відповідно до ст. 247 ЦПК України, проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Оскільки учасники судового розгляду справи у судове засідання не з`явились, тому у відповідності до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою рішення є дата його складання, тобто 02.09.2026. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , 01.03.1997 був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївської райдержадміністрації Дніпропетровської області, за актовим записом № 16, про що свідчить свідоцтво про про одруження, серії НОМЕР_3 від 01.03.1997 (а.с.16 на звороті).
Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 19.09.2019 (а.с.15 на звороті). 
Окрім того, відповідно до посвідчення, серії НОМЕР_5 від 31.07.2024, малолітня ОСОБА_3 має інвалідність (а.с.21 на звороті). 
09.06.2023 у районі с. Циркуни Харківської області, транспортний засіб "Mitshubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 потрапив у ДТП у якій пасажир ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер у м. Львові під час стаціонарного лікування у КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» (1 ТМО), причина смерті: "пасажир, потерпілий внаслідок дорожнього нещасного випадку". Хвороби, що призвели до смерті: "Набряк мозку. Множинні переломи шийних хребців" Травми були завдані 09.06.2023 у Харківській області, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 123/2023 від 07.08.2023 та свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_6 від 09.08.2023 (а.с.20-21). 
Згідно витягу з протоколу за № 3759 від 10.10.2024 засідання штатної 20 регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, визначено, що травма (09.06.2023) яку отримав сержант ОСОБА_5 : набряк мозку, множинні переломи шийних хребців. Пасажир потерпілий внаслідок нещасного випадку, це і послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 травма, одержана в результаті нещасного випадку (ДТП) та причина смерті, пов`язані із проходженням військової служби (а.с.14). 
На дату скоєння ДТП транспортний засіб "Mitshubishi Pajero", д/н НОМЕР_1 , не мав чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому представник позивачів звернувся саме до МТСБУ із заявою про здійснення виплат (а.с.6) 
25.05.2026 відповідачем здійснено виплати у зв`язку із втратою годувальника та документально підтверджені витрати на поховання у загальному розмірі 283 490,00 грн (а.с.8). 
Водночас відшкодувати витрати на виготовлення та спорудження пам`ятника МТСБУ позивачам відмовило, мотивуючи тим, що у ПП ОСОБА_6 відсутній відповідний КВЕД, а тому вона не має правових підстав для виготовлення та встановлення пам`ятників (а.с.8 на звороті).
Позивачкою ОСОБА_2 надано рахунок на виготовлення гранітного пам`ятника від 03.06.2025, що виписаний на її ім`я ПП ОСОБА_6 на суму 86 700 грн. та товарні чеки № 03 від 03.06.2025 про сплату нею цього рахунку (а.с.10 на звороті-12 на звороті). 
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію, серії В00 № 335492 від 19.08.2005 р. ОСОБА_6 зареєстрована як ФОП, основним видом її підприємницької діяльності, згідно витягу із реєстру платників єдиного податку № 21395, є організація поховань і надання суміжних послуг (КВЕД № 96.03) (а.с.13). 
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Умови та порядок виплати страхового відшкодування станом на момент вчинення ДТП були врегульовані ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який втратив чинність 01 січня 2025 року .
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прирівняними до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент вчинення ДТП, визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент вчинення ДТП, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно із п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на момент вчинення ДТП, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Звертаючись до суду із позовом зазначив, що внаслідок вчинення ДТП ОСОБА_7 , який має статус учасника бойових дій, загинув їх чоловік та батько. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 не була застрахована, покликаючись на п. 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачі просили суд стягнути з МТСБУ моральну шкоду, завдану їм смертю потерпілого у ДТП.
Так, п. 27.3 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Відповідно до пп. «г» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Такими особами є, зокрема, учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, та які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 який був водієм транспортного засобу, має статус учасника бойових дій з 04.05.2017, при цьому слід зауважити, що сам транспортний засіб не мав страхового полісу на день вчинення ДТП. 
Відповідно до п. 1.6. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
При цьому, положеннями ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Як зазначалося, відповідно до п. 13.1. ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.
Отже, у МТСБУ не виникло обов`язку із відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачам смертю ОСОБА_5 , на підставі п. 27.3 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки належних та допустимих доказів, щодо належності транспортного засобу ОСОБА_7 не надано, який повинен був бути застрахованим в силу вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином суд доходить до висновку відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди МТСБУ позивачам. 
При цьому слід зауважити, що досудове розслідування кримінального провадження за фактом ДТП, яке мало місце 09.06.2023, внаслідок якого загинув ОСОБА_5 , на даний час не завершене, підозру у вчиненні злочину нікому не пред`явлено, винуватця у вчиненні ДТП не встановлено, про що свідчить відсутність судового рішення/процесуальне рішення прокурора, у зв`язку із чим позивачі не позбавлені права пред`являти у рамках порушеного кримінального провадження цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди у порядку ст.. 128 КПК України. 
Щодо вимог про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника. 
Відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого, як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.
Відповідно до п.27.4.ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 
У відповідності до ст. 39.1 Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Статтею 41 Закону № 191-IV передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій, а відповідно до приписів пункту 41.1. статті МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У відповідності до ч.ч. 1, 2ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у ФОП ОСОБА_6 відповідного КВЕДу на виготовлення надгробних пам`ятників, оскільки сама по собі відсутність відповідного виду економічної діяльності не спростовує факту надання послуг та понесення позивачкою відповідних витрат. При цьому судом установлено, що позивачка фактично понесла витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, що підтверджується наданими доказами, які узгоджуються між собою.
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути відшкодування витрати на виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника у заявленому позивачами розмірі у сумі 38 110 грн..
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно матеріалів справи, зокрема із товарного чеку та рахунку № 030625 від 03.06.2025 видно, що вартість пам`ятника становить у сумі 86 700 грн., тоді як представником позивачів заявлено вимогу про стягнення із відповідача витрати на пам`ятник у сумі 38 110 грн, тобто менше ніж документально підтверджені витрати, з огляду на викладене суд не має права виходити за межі заявлених позивачами вимог, тому приймає рішення про їх задоволення у заявленому у позові розмірі, тобто у сумі 38110 грн.
Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. 
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 здійснював адвокат Годунов Віталій Сергійович, про що було долучено до матеріалів справи ордер № 1400849, при цьому на протязі всього часу перебування у провадженні суду даної справи, представником позивача не надано договору про надання правничої допомоги, детальний опис наданих послуг адвоката, тощо, тобто докази понесення, або які підлягають сплаті позивачами витрат на правничу допомогу саме у заявленій сумі 15 000 грн..
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).
Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, та на користь якої ухвалене рішення.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
У даному випадку у разі відсутності документально підтверджених доказів понесення витрат у сумі 15000 грн, суд позбавлений будь яким чином дослідити співмірність заявлених витрат, фактично виконану роботу адвокатом тощо.
Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.
Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, для підтвердження понесених стороною витрат на правову допомогу, така особа повинна надати до суду, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підставі викладеного вище, враховуючи, що представник позивача всупереч положенням статей 137-138 ЦПК України не надав, зокрема, документи, що свідчать про надання ним послуг саме у такому розмірі, які б свідчили про фактично понесені витрати на правничу допомогу, суд вважає дані витрати документально непідтвердженими та недоведеними, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином позивачі при зверненні до суду із даним позовом були звільнені від сплати судового збору. 
При цьому слід врахувати, що позивачами зазначено ціну позову у сумі 118510 грн, а відповідно пп.1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою – підприємцем розмір судового збору визначено у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто сума судового збору становить 11 851,00 грн, це 1 % від ціни позову, з пониженим коофіцієнтом 0,8, оскільки позов подано через підсистему Електронний суд, що становить 9 480,80 грн. 
Оскільки позов задоволено частково у сумі 38110 грн., тому із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеній сумі, що складає у розмірі 2948,23 грн. 
Керуючись ст. 141, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди завдана смертю фізичної особи та витрат на спорудження пам`ятника, - задовольнити частково.
Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 витрати понесені на виготовлення та спорудження пам`ятника чоловіка у сумі 38 110 (тридцять вісім тисяч сто десять) гривень.
Стягнути із Мортного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 2948 (дві тисячі дев`ятсот сорок вісім) гривень 23 копійки. 
У задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дані позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Дані позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ЄДРПОУ 21647131, адреса: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02154.
Повний текст рішення суду складений 02.09.2026.

Суддя О. В. Томинець