Справа № 951/495/26
Провадження №2/951/351/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року          селишще Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Чапаєва Р.В.,
за участі секретаря судового засідання Бусько Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Козова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025, що становить 40 680 грн, що складається із суми прострочених платежів за тілом кредиту - 12 000 грн; суми прострочених платежів за процентами - 20 280 грн; суми заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України - 6000,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2400 грн.
Позов мотивовано тим, що 24.10.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 уклали Договір № 537714-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до зазначеного Договору, товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом Договір). Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Дотепер Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 537714-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконав, кошти не сплатив. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 18.06.2026 утворилась заборгованість за Договором № 537714-КС-003 про надання кредиту, в розмірі 40 680 грн.
Суддя Козівського районного суду Тернопільської області своєю ухвалою від 19.06.2026 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовує свою процесуальну позицію тим, що позивач не надав належних доказів фактичної видачі та отримання відповідачем кредитних коштів, а тому сам факт існування заявленої кредитної заборгованості, на думку відповідача, не є належно доведеним. Окремо відповідач заперечує можливість стягнення з нього платежів, пов`язаних із відповідальністю за прострочення грошового зобов`язання, посилаючись на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачені спеціальні правові наслідки прострочення виконання кредитних зобов`язань у період воєнного або надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення чи скасування. У відзиві зазначається, що в цей період позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати на користь кредитодавця неустойку, штраф і пеню за відповідне прострочення. Відповідач вважає заявлені вимоги такими, що порушують права відповідача як споживача фінансових послуг. Наголошує, що умови кредитного договору не відповідають принципам добросовісності, справедливості та розумності. Вважає, що розмір нарахованих процентів є надмірним і непропорційним порівняно з отриманою сумою кредиту, просить суд оцінити умови договору на предмет їх відповідності вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», заявляє вимогу визнати несправедливими положення договору, які створюють істотний дисбаланс між сторонами. 
Також відповідач заперечує проти стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вважаючи, що покладення на позичальника обов`язку сплачувати таку плату суперечить законодавству про споживче кредитування та правовим висновкам Верховного Суду щодо недопустимості стягнення плати за послуги, які за законом повинні надаватися споживачу безоплатно.
Також 07.07.2026 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача та просив позов задовольнити. Позивач зазначив, що кредитний договір і додаткову угоду укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що за правовими наслідками прирівнюється до письмової форми, і такий підпис не слід ототожнювати з електронним цифровим підписом. Факт надання кредитних коштів позивач обґрунтував перерахуванням коштів на банківську картку, зазначену відповідачем в особистому кабінеті, за посередництва платіжних систем: ТОВ «Платежі Онлайн» (ТОВ «ПрофітГід») - 8 000 грн та АТ «ТАСКОМБАНК» (платіжна система «ТАС Pay») - 4 000 грн, що, на думку позивача, підтверджується довідками цих платіжних систем як належними та допустимими доказами. Позивач також навів заперечення щодо доводів відповідача про необхідність подання первинної бухгалтерської документації, обґрунтував можливість витребування банківської інформації та стандарт доказування, наполягав на правомірності нарахування процентів за визначеною договором ставкою 1 % за день користування кредитом та їх відповідності законодавству про захист прав споживачів, а також на правомірності встановлення комісії за надання кредиту. Крім того, позивач послався на обґрунтованість наданого розрахунку заборгованості, направлення відповідачу повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту та на можливість позасудового врегулювання спору.
Крім того, 15.07.2026 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», в яких представник позивача просить суд прийняти ці додаткові пояснення; поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити ці додаткові пояснення разом з усіма додатками до матеріалів справи; врахувати під час розгляду та вирішення справи ці додаткові пояснення. Сторона позивача вважає за необхідне додатково надати суду відповідь АТ «ТАСКОМБАНК», у якій банк підтверджує факт перерахування кредитних коштів за Додатковою угодою через його платіжну систему «ТАС Рау», поновивши строк на подання доказів. 
У поясненнях зазначено, що 24.10.2025 позивач та відповідач уклали Додаткову угоду № 1 до Договору № 537714-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За умовами цієї додаткової угоди позичальнику було додатково надано кредит у сумі 4000 грн, які, як стверджує позивач, були перераховані на зазначену позичальником у його особистому кабінеті банківську картку, а факт такого переказу підтверджується відповідною довідкою.
Позивач пояснює, що перерахування коштів здійснювалося за посередництвом АТ «ТАСКОМБАНК» через платіжну систему «ТАС Pay» на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам, відповідно до якого банк забезпечує зарахування позик на рахунки одержувачів із використанням реквізитів їхніх платіжних карток.
У поясненнях стверджується, що відповідач, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, міг надати суду виписку зі свого банківського рахунку, однак цього не зробив, у зв`язку із чим позивач вважає необхідним витребувати відповідну банківську інформацію за ухвалою суду.
Позивач зазначає, що кредитний договір не зобов`язує його перераховувати кредитні кошти виключно зі свого власного банківського рахунку, а його обов`язок полягає в забезпеченні перерахування передбаченої договором суми на банківську картку, яку сам позичальник зазначив під час оформлення кредиту в особистому кабінеті.
На думку позивача, використання платіжних систем посередників для переказу кредитних коштів відповідає статтям 6 і 9 Закону України «Про електронну комерцію», а довідки, сформовані такими платіжними системами, є належними, допустимими та достатніми доказами здійснення відповідних переказів.
Підсумовуючи викладене, сторона позивача просить суд прийняти додаткові пояснення з усіма додатками, поновити строк для подання доказів, долучити нові докази до матеріалів справи, врахувати викладені аргументи під час вирішення спору, розглядати справу за відсутності представника позивача та задовольнити підтримані позивачем у повному обсязі позовні вимоги.
Суд задовольнив клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів, що додаються до вказаних письмових додаткових пояснень.
Представник позивача у судове засідання не прибула, проте в позовній заяві зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала.
Відповідач не прибув у судове засідання 29.07.2026 та подав клопотання про відкладення судового засідання, суд вказане клопотання задовольнив.
У наступне судове засідання, призначене на 10 год. 00 хв. 27.08.2026, відповідач не прибув, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв не подавав.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі, і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Отже, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію».
Так, у статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частинами сьомою та дванадцятою статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа, і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України закріплено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Пунктами 1, 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки.
За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 24.10.2025 уклали Договір № 537714-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями. Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 24.10.2025 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 537714-КС-003 про надання кредиту. 24.10.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №537714-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2716, на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 8000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування Кредитом. Строк, на який надається Кредит, становить 24 тижні.
Пунктом 4.2.2. договору встановлений графік платежів, які має здійснювати, за час користування кредитом у період 07.11.2025 - 10.04.2026 позичальник. У графіку, поміж іншого, зазначено строки сплати за основною сумою боргу (тілом кредиту) та строки сплати за процентами.
Візуальною формою послідовності дій клієнта підтверджується факт реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, реєстрація ним особистого кабінету та отримання необхідної інформації про кредит, а також отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання паспорту споживчого кредиту та договору про надання кредиту (а.с.58-59).
24.10.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №1 до Договору № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025 року (Споживчий кредит. Електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов додаткової угоди товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає відповідачу додатково кредит в сумі 4000,00 гривень.
Згідно з умовами Додаткової угоди №1 до Договору №537714-КС-003 кредит збільшується на 4000,00 гривень. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого (відповідно до Договору та Додаткової угоди) та неповернутого позичальником Кредиту та Додаткового кредиту становитиме 12 000,00 гривень. Комісія за надання додаткової суми кредиту 800,00 гривень.
Додаткову угоду №1 до Договору №537714-КС-003 про надання кредиту ОСОБА_1 підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-1884.
Крім того, 24.10.2025 ОСОБА_1 також підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-3666 паспорт споживчого кредиту, в якому також визначено умови кредитування.
Надаючи оцінку доказам, що містяться у справі, щодо перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 8000 грн, а надалі відповідно до додаткової угоди 4000 грн, а загалом 12 000 грн, суд зазначає таке.
У підтвердженні щодо здійснення переказу грошових коштів, що надано товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід», товариство з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід»,на підставі договору № ПГ-5 від 04.11.2020 про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», 24.10.2025 о 15 год. 31 хв. здійснило перерахування грошових коштів у сумі 8000,00 гривень на картковий рахунок НОМЕР_3 , призначення платежу, як зазначено у вказаному документі - «перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 зг. кред.дог. №537714-КС-003 від 24.10.2025» (а.с.61).
02.07.2026 на виконання ухвали суду від 19.06.2026 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла виписка по банківській картці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 24.10.2025 по 10.04.2026, з якої вбачається, що 24.10.2025 відповідачу на платіжну картку із зазначеним номером, яку йому, дійсно, було емітовано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було зараховано грошові кошти у сумі 4000 грн. В інформації зазначено деталі операції: «bizpozyka A2S. bul. Lesi Ukrainky 26, k. 411,» (а.с.103-107). Наведене, на думку суду, дійсно, підтверджує факт перерахування ОСОБА_1 як позичальнику позивачем кредитних коштів у сумі 4000 грн. Водночас, інформація про перерахування ОСОБА_1 24.10.2025 на вказану картку грошових коштів у сумі 8000 грн від того самого платника - товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» відсутня. 
Також позивач надав інформацію АТ «ТАСКОМБАНК», у якій зазначено, що 24.10.2025 о 15 год. 53 хв. позивач переказав Сахару В.І. 4000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 . В інформації також зазначено призначення платежу, котре вказувалось платником при здійсненні трансакції з переказу коштів: «Перерах. коштiв ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 зг. ДУ від 24.10.2025 до кред.дог. №537714-КС-003 від 24.10.2025 (Інформація про призначення платежу отримана від ТОВ «БІЗПОЗИКА»)». Разом з тим, відомості про переказ позивачем грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 8000 грн у зазначеній інформації відсутні (а.с.62).
Аналізуючи неузгодженість в інформації, що міститься у підтвердженні щодо здійснення переказу грошових коштів, що надано товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» із інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК», суд з точки зору належності та достовірності надає перевагу інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно до якої товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 4000 грн на виконання умов Договору № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025 та Додаткової угоди №1 до Договору №537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025 року (Споживчий кредит. Електронна форма) від 24.10.2025, оскільки саме в цій інформації містяться відомості про кінцеве надходження відповідачеві як позичальнику коштів на виконання умов спірного Договору та Додаткової угоди до нього. 
Тому суд вважає доведеним факт надання позивачем відповідачеві 24.10.2025 о 15 год. 53 хв. кредитних коштів у сумі 4000 грн, та вважає недоведеним факт надання позивачем відповідачеві 8000 грн кредитних коштів, або ж 12 000 грн кредитних коштів загалом за описаних у позовній заяві обставин. 
У довідці про стан заборгованості (а.с.14) зазначено, що станом на 18.06.2026 заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025, становить 40 680 грн, що складається із суми прострочених платежів за тілом кредиту - 12 000 грн; суми прострочених платежів за відсотками - 20 280 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2400 грн, суми заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України 6000 грн.
Суд встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 24.10.2025 уклали Договір № 537714-КС-003 про надання кредиту у розмірі 12 000,00 грн, плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування Кредитом (стандартна процентна ставка). Кількість днів користування кредитом - 169.
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало частково, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 4000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 .
Отже, у відповідача виник обов`язок повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.
Суд вважає, що позивач в частині стягнення за тілом кредиту 12 000 грн довів лише в частині необхідності стягнення 4000 грн, і ця сума підлягає стягненню як заборгованість за тілом кредиту.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18), постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18) вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Відтак суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, керуючись розміром визначених договором процентів - 1 процент за кожен день користування кредитом в межах 169 днів визначеного Договором строку кредитування, що становить 6760 (4000 Х 1% Х 169 = 6760).
Отже, суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.12-13), проте задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами на суму 6760 грн. 
Надаючи оцінку доводам сторони відповідача про недійсність окремих умов спірного кредитного договору, котрі полягають у тому, що встановлена договором процентна ставка 1 % на день є несправедливою, непропорційною та порушує вимоги законодавства про захист прав споживачів, і, як наслідок, тягне за собою недотримання при визначенні розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів положень пункту 5 частини 3статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, суд керується таким.
З обставин справи встановлено, що 24.10.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 уклали Договір № 537714-КС-003 про надання кредиту та Додаткову угоду №1 до Договору №537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025 (Споживчий кредит. Електронна форма).
Сторони договору в належній формі погодили умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір процентів за користування кредитом. Уклавши договір, сторони підтвердили, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил. Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» частково виконало взяті на себе зобов`язання та переказало суму кредиту на картковий рахунок відповідача, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, зокрема, за простроченими процентами.
Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
У постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.04.2022 у справі № 756/6038/20 зазначив, що незгода позичальника з умовою договору на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню, під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.
Таким чином, підписуючи кредитний договір, відповідач як позичальник погодився з усіма його умовами і заперечень щодо цих умов, в тому числі й щодо розміру процентів, не заявляв.
При цьому, суд вважає, що кредитний договір, укладений між сторонами, відповідає вимогам закону з огляду на таке.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» не нараховувало ОСОБА_1 жодних компенсації, пені, штрафних санкцій, а проценти за користування кредитними коштами визначено відповідно до статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України умовами кредитного договору, і вони не є компенсацією за невиконання позичальником зобов`язань за договором.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 міститься правовий висновок, згідно з яким недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Підсумовуючи наведене, суд не вбачає підстав для визнання окремих умов договору недійсними з підстав та обґрунтувань, наведених відповідачем у відзиві.
Проте суд не погоджується з доводами позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту розмірі 2400 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з частинами 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Так, у Договорі № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025, укладеному між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», містяться умови про комісію за видачу кредиту в розмірі 2400 грн.
Аналіз умов кредитного договору свідчить про те, що комісія за видачу кредиту в розмірі 2400 грн, встановлена в договорі, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивач встановив комісію за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21.04.2021 у справі № 677/1535/15, від 21.07.2021 у справі № 751/4015/15, від 15.12.2021 у справі № 209/789/15, від 12.04.2022 у справі № 640/14229/15 та від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що положення Договору № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за видачу кредиту в розмірі 2400 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача як позичальника за згаданим договором заборгованості за комісією за видачу кредиту в розмірі 2400 грн.
Також, як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов, товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» просило стягнути з відповідача заборгованість за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 6000,00 грн.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказане та те, що з 24.02.2022 і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, нараховані позивачем відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 6000 грн не можуть бути стягнуті із відповідача, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нараховані відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають списанню позивачем. За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивач належними та допустимими доказами перед судом довів факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 , а тому з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 537714-КС-003 про надання кредиту від 24.10.2025, яка в сукупному розмірі становить 10 760 грн та складається із 4 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 6760 грн заборгованості за процентами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позов частково, а саме на 10 760 грн із заявленої вимоги на 40 680 грн, тобто на 26,45% від заявленої майнової вимоги.
Відтак судовий збір, який слід стягнути з відповідача, становить 704 грн 20 коп. (2662,40 грн ? 26,45% = 704,20 грн).
На підставі ст. 207, 525, 526, 530, 549, 628, 638, 629, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість в розмірі 10 760 (десять тисяч сімсот шістдесят) грн 00 коп. 
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 27.08.2026.

Відомості про учасників справи.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», адреса місця знаходження: б.Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, м.Київ, ЄДРПОУ 41084239;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя Р.В. Чапаєв