ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2026 р. Справа №910/2033/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.
представники сторін:
від позивача: Дяченко А.М.
від відповідача: Колосар М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій"
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026
у справі №910/2033/26 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Ескорт"
про відшкодування збитків у розмірі 1 149 799,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Державна організація "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (далі - Організація) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ Ескорт" (далі - Товариство) збитків у розмірі 1 149 799,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що Товариство, всупереч строку та порядку визначеними у статтях 187, 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не зареєструвало податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 6 898 794,00 грн (в тому числі ПДВ 20% - 1 149 799,00 грн), внаслідок чого, Організацію позбавлено можливості скористатися законним правом на включення суми податку на додану вартість до податкового кредиту та позбавлено можливості скористатись правом, відповідно до чинного законодавства, на зменшення податкового зобов`язання.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами не доводиться факт втрати позивачем права на формування податкового кредиту за податковою накладною від 22.12.2024 №5, що зумовило б виникнення у порушника обов`язку з відшкодування таких втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Організація звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги Організація посилається на те, що оскаржуване рішення не є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі зводяться до того, що: 
- відповідач протягом десятиденного строку, з дня отримання листа вимоги, як не зареєстрував податкову накладну у відповідності до положень податкового законодавства (не привів у відповідність податкову накладну від 22.12.2024 №5), так і не відшкодував суму податкового кредиту в розмірі 1 149 799,00 грн;
- податкова накладна за операцією складена на дату, відмінну від дати виникнення податкових зобов`язань за такою операцією, підтвердженої відповідними первинними документами, не відповідає даним бухгалтерського обліку та не дає змоги ідентифікувати здійснену операцію;
- в діях відповідача наявна протиправна поведінка, вина, результат такої поведінки (збитки) та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), "як неодержаний прибуток" (втрачена вигода), на який Позивач мав право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2026 апеляційну скаргу Організації у справі №910/2033/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Організації на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22.07.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2033/26. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 16.06.2026.
15.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/2033/26.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
12.06.2026, через систему "Електронний суд", відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу Організації залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 - без змін.
Так, відповідач зазначає, що Організація не надала доказів реального понесення збитків у вигляді, втрати права на податковий кредит в сумі 1 149 799,00 грн, внаслідок допущення Товариством помилки при оформленні податкової накладної від 22.12.2024 №5. Бездоказові твердження Організації про втрату податкового кредиту та неможливість скористатися податковим кредитом за податковою накладною від 22.12.2024 №5 є лише гіпотетичними припущеннями про існування такого ризику.
На переконання відповідача, встановивши фактичні обставини та надавши їм правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Організація не зазнала збитків, у зв`язку із чим у позові було відмовлено.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
У судове засідання 22.07.2026 з`явилися представники сторін.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
14.10.2024 між Організацією (покупець) та Товариством (постачальник) укладено договір №189-24, згідно з яким постачальник зобов`язався передати покупцю товар в асортименті, кількості та за цінами вказаними у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного товару на умовах договору.
24.12.2024 позивач, в рахунок оплати переданого йому товару за наведеним вище договором, перерахував відповідачу 6 898 794,00 грн, з урахуванням 1 149 799,00 грн ПДВ.
Як стверджує позивач, відповідно до даних квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.12.2024 відповідачу реєстрацію податкової накладної від 22.12.2024 №5 на загальну суму 6 898 794,00 грн, з урахуванням ПДВ було зупинено.
У подальшому відповідно до даних квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 29.01.2025 Комісією регіонального рівня прийнято рішення №12430068/36857810 про відмову в реєстрації податкової накладної від 22.12.2024 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За результатом розгляду скарги від 07.02.2025 №9021420105 Комісією регіонального рівня прийнято рішення від 13.02.2025 №8303/36857810/2 про задоволення скарги та скасування вищевказаного рішення про відмову в реєстрації податкової накладної від 22.12.2024 №5 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Водночас, відповідач при складанні та реєстрації податкової накладної від 22.12.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначив дату 22.12.2024, тобто до дати виникнення податкового зобов`язання 23.12.2024 (дата передачі товару).
На переконання позивача, відповідач належним чином не оформив та не зареєстрував податкову накладну за правилом "першої події" (за фактом постачання товару 23.12.2024) в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавило його права на віднесення суми сплаченого податку на додану вартість по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 1 149 799,00 грн.
За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та, на підставі статей 201 ПК України, 22 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь заподіяні збитки у розмірі 1 149 799,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, між позивачем та відповідачем виникли відносини з договору від 14.10.2024 №189-24, згідно з яким відповідач зобов`язався передати позивачу товар в асортименті, кількості та за цінами вказаними у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а позивач - прийняти та оплатити вартість одержаного товару на умовах договору.
На підставі платіжної інструкції від 24.12.2024 №3690 позивач сплатив відповідачу 6 898 794,00 грн в рахунок оплати переданого йому, на підставі видаткової накладної від 23.12.2024 №26, товару за вищевказаним договором.
Як вбачається з викладених у позовній заяві пояснень позивача, відповідач, всупереч вимогам статті 201 ПК України, податкову накладну на вказану господарську операцію не оформив належним чином та не зареєстрував її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що унеможливило віднесення позивачем суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Зокрема, як стверджує позивач, відповідач склав податкову накладну №5 не за правилом "першої події" за фактом постачання товару 23.12.2024, а на день раніше 22.12.2024.
Заявлені позовні вимоги стосуються відшкодування позивачу 1 149 799,00 грн збитків у вигляді втраченого права на формування податкового кредиту.
Пунктом 14.1.181 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 1 пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений кодексом термін.
За приписами абзаців 1, 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг, платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За змістом указаних положень чинного законодавства належні до відшкодування втрати повинні носити об`єктивний, не залежний від суб`єктивної поведінки потерпілої особи характер, бути невідворотними.
Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 1 статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.
Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем.
Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили і фактом реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач склав податкову накладну від 22.12.2024 №5 на операцію постачання позивачу товару на загальну суму 6 898 794,00 грн та 27.12.2024 направив її на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За результатами автоматичної перевірки контролюючим органом сформовано квитанцію від 27.12.2024 до податкової накладної від 22.12.2024 №5 про зупинення реєстрації із зазначенням підстави - обсяг постачання товару/послуги 8517, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку). Запропоновано надати пояснення та документи.
Зупинення податковими органами реєстрації податкової накладної та наступне подання пояснень і відповідних документів є частиною процедури реєстрації, яка надає можливість податковим органам упевнитись в законності господарської операції, на підставі якої платник податків отримує право на податковий кредит.
Рішенням від 13.02.2025 №8303/36857810/2 Державна податкова служба України задовольнила скаргу та зареєструвала податкову накладну від 22.12.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.12.2024 №9394491117, від 29.01.2025 №9394491117, від 13.02.2025 №9394491117.
Отже, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що відповідачем виконаний обов`язок зі складення податкової накладної за наслідками операції з продажу товару позивачеві, її реєстрації.
Факт надання такої накладної позивачеві останнім не заперечується.
Разом із тим, та обставина, що вищевказана податкова накладна помилково датована відповідачем 22.12.2024, тоді як така мала бути складена за фактом поставки товару 23.12.2024, не спростовує факту її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних після дослідження контролюючим органом суті та документального оформлення господарської операції між сторонами.
Згідно із Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" з 01.01.2015 в Україні запроваджено систему електронного адміністрування ПДВ (далі - СЕА ПДВ).
Чинний порядок СЕА ПДВ регламентовано статтею 200^1 ПК України та постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість".
Відповідно до пункту 200^1.1 статті 200^1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з пунктом 200^1.3 статті 2001 ПК України, пункту 9 Порядку складовою формули щодо суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), є показник - SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
За рахунок сум податкового кредиту за отриманими податковими накладними збільшується показник - SНакл, тобто - сума реєстраційного ліміту, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН. 
Відповідно до абзаців 2, 3 та одинадцятого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що зібраними у справі доказами не доводиться факт втрати позивачем права на формування податкового кредиту за податковою накладною від 22.12.2024 №5, що зумовило б виникнення у порушника обов`язку з відшкодування таких втрат, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Організації задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на Організацію.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 у справі №910/2033/26 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державну організацію "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій".
4. Матеріали справи №910/2033/26 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано - 27.07.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран