ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
10 вересня 2026 року | Справа № 280/5642/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 та пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Він був призваний на військову службу за контрактом 03 березня 2023 року, у віці 24 роки (тобто до досягнення 25 років). Вказує, що у 2022 – 2024 року брав безпосередню участь у бойових діях. Окрім того, 23 жовтня 2023 року позивач одержав вибухову травму. 23 березня 2024 року позивач одержав мінно вибухову травму. 08 вересня 2024 року позивач одержав вибухову травму. Поранення (травми) позивача пов`язані із захистом Батьківщини. Відтак, на думку позивача, він набув право на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді від 15 червня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін в порядку статті 262 КАС України. Крім того, вказаною ухвалою судді відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву. Також, вказаною ухвалою судді від відповідача витребувано докази по справі. 
29 червня 2026 року представником відповідача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано докази, витребувані ухвалою судді від 15 червня 2026 року.
29 червня 2026 року від представника Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України на адресу суду надійшло клопотання про призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження, оскільки дана справа, потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин, а також належного визначення позиції з приводу формування судової практики. Крім того дана справа має значний інтерес для військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з кількістю подібних спорів, а категорія таких спорів має значне суспільне значення.
Також, 29 червня 2026 року від представника Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України на адресу суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення в обґрунтування якого вказано, що 29 липня 2025 року позивача звільнено з військової служби, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29 липня 2025 року № 237. Заява про виплату одноразової грошової винагороди надійшла до військової частини 08 травня 2026 року, через 10 місяців після звільнення позивача з військової служби. В даному випадку позивач не відповідає визначальному критерію, передбаченому Постановою № 153: не проходить дійсну військову службу. Цей критерій чітко визначені нормами Постанови № 153 та не допускає подвійного трактування. Відповідач також звертає увагу, що метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього. Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому йдеться не про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, звільненим із військової служби, а про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців, а також стимулювання діючих військовослужбовців, які прийняті на військову службу у віці до 25 років та продовжують проходити військову службу. Таким чином правові підстави для отримання позивачем одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою, є відсутніми. У задоволенні позову просить відмовити. 
Ухвалою суду від 30 червня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження відмовлено.
03 липня 2026 року представником позивача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якій, зокрема, вказано, що звільнення позивача з військової служби після 13 лютого 2025 року не припинило та не могло припинити його права на одноразову грошову винагороду. Усі критерії, визначені пунктом 4 Постанови №153 для отримання одноразової грошової винагороди, мають ретроспективний (ex post) характер та прив`язані до присічної дати - 13 лютого 2025 року, оскільки як тривалість безпосередньої участі у бойових діях, так і відсутність притягнення військовослужбовця до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності оцінюються станом саме на цю дату, у зв`язку з чим будь-які події, що відбулися після набрання чинності Постановою №153, у тому числі звільнення з військової служби, не мають правового значення для виникнення права на винагороду. Право військовослужбовця на одноразову грошову винагороду, передбачену пунктом 4 Постанови №153, виникає автоматично за наявності встановлених цією нормою критеріїв станом на 13 лютого 2025 року - дату набрання чинності зазначеною постановою. Позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі. 
07 липня 2026 року від представника відповідача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано заперечення у яких вказано, що фактичне проходження позивачем служби на дату звернення за вказаною виплатою є обов`язковою вимогою пункту 4 Постанови № 153. В задоволенні позову просить відмовити. 
У період з 03 серпня 2026 року по 02 вересня 2026 року суддя Татаринов Д.В. перебував у щорічній оплачуваній відпустці.
Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 03 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану на посаду стрілець – санітар у Військовій частині НОМЕР_2 НГУ, що підтверджується відповідними записами у військовому квиту позивача від 07 жовтня 2021 року (номер серії відсутній) (а.с. 25).
23 жовтня 2023 року позивач одержав: ВТ (23 жовтня 2023 року). Закрита черепно мозкова травма. Струс головного мозку. Цефалгічний синдром, що підтверджується наявністю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 664 від 31 жовтня 2024 року. 
23 березня 2024 року позивач одержав: МВТ (23 березня 2024 року). ЗЧМТ: Струс головного мозку. Акубаротравма. Правобічна кондуктивна приглухуватість І ст. Даний факт підтверджується наявністю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 372 від 14 травня 2024 року.
08 вересня 2024 року позивач одержав: ВТ (08.09.24), ЗЧМТ, струс головн6ого мозку. Акубаротравма. Непроникаюче вогнепальне поранення грудної клітки справа. ВОСП області правого ліктьового суглоба з вогнепальним переломом ліктьового відростку. Множинні вогнепальні поранення правої сідниці, правого стегна, гомілки. Даний факт підтверджується наявністю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 667 від 04 листопада 2024 року.
Окрім того, ОСОБА_1 брав безпосередню участь в бойових діях в період з 21 квітня 2022 року, з 05 серпня 2022 року по 09 вересня 2022 року, з 10 жовтня 2022 року по 25 листопада 2022 року, з 08 грудня 2022 року по 14 лютого 2023 року, з 09 березня 2023 року по 17 травня 2023 року, з 23 серпня 2023 року по 28 вересня 2023 року, з 15 жовтня 2023 року по 10 грудня 2023 року, з 07 січня 2024 року по 09 січня 2024 року, з 13 січня 2024 року по 15 січня 2024 року, з 19 січня 2024 року по 21 січня 2024 року, з 15 березня 2024 року по 23 березня 2024 року, з 17 липня 2024 року по 20 липня 2024 року, з 23 липня 2024 року по 26 липня 2024 року, з 29 липня 2024 року по 01 серпня 2024 року, з 04 серпня 2024 року по 07 серпня 2024 року, з 10 серпня 2024 року по 13 серпня 2024 року, з 16 серпня 2024 року по 19 серпня 2024 року, з 22 серпня 2024 року по 25 серпня 2024 року, з 27 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року, з 04 вересня 2024 року по 08 вересня 2024 року.
Згідно Свідоцтва про хворобу від 09 липня 2025 року за №1114/С позивача визнано непридатним до військової служби. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 237 від 29 липня 2025 року молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено відповідно до частини 5 пункту 3 підпункту «Б» статті 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» у відставку за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
01 травня 2026 року позивач звернувся з заявою до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про призначення і виплату йому одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
За результатами розгляду вищезазначеної заяви позивачем отримано відповідь, до якої додано копію витягу з протоколу № 7 засідання комісії щодо виплати одноразової грошової допомоги визначеною постановою КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, від 30 липня 2025 року № 942 від 20 травня 2026 року, яким позивачу відмовлено у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги. 
Мотивуючими підставами прийнятого рішення, стали наступні обставини: особа не проходить дійсну військову службу, а також у зв`язку з тим, що на момент набрання чинності постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153 (13 лютого 2025 року) військовослужбовцю більше 25 років.
Не погоджуючись з відмовою відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі – Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
У свою чергу, правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153), якою також затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок №153).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 Постанови №153 установлено, в редакції, що діє 07 серпня 2025 року установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Тобто, право на виплату спірної грошової допомоги (винагороди) у сумі 1 000 000 млн. грн. має особа, яка до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану, не притягалась до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, а також брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою КМУ №153, або у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни.
Як встановлено судом згідно з даними військового квитка ОСОБА_1 , позивач з 03 березня 2022 року прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_2 НГУ за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу у віці 24 повних років. 
Згідно Свідоцтва про хворобу від 09 липня 2025 року за №1114/С позивача визнано непридатним до військової служби після одержання травм (поранень), одержаних при виконанні бойових завдань 23 жовтня 2023 року, 23 березня 2024 року та 08 вересня 2024 року. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. 
Окрім того, ОСОБА_1 брав безпосередню участь в бойових діях в період з 21 квітня 2022 року, з 05 серпня 2022 року по 09 вересня 2022 року, з 10 жовтня 2022 року по 25 листопада 2022 року, з 08 грудня 2022 року по 14 лютого 2023 року, з 09 березня 2023 року по 17 травня 2023 року, з 23 серпня 2023 року по 28 вересня 2023 року, з 15 жовтня 2023 року по 10 грудня 2023 року, з 07 січня 2024 року по 09 січня 2024 року, з 13 січня 2024 року по 15 січня 2024 року, з 19 січня 2024 року по 21 січня 2024 року, з 15 березня 2024 року по 23 березня 2024 року, з 17 липня 2024 року по 20 липня 2024 року, з 23 липня 2024 року по 26 липня 2024 року, з 29 липня 2024 року по 01 серпня 2024 року, з 04 серпня 2024 року по 07 серпня 2024 року, з 10 серпня 2024 року по 13 серпня 2024 року, з 16 серпня 2024 року по 19 серпня 2024 року, з 22 серпня 2024 року по 25 серпня 2024 року, з 27 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року, з 04 вересня 2024 року по 08 вересня 2024 року.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача усіх складових для нарахування та виплати вищевказаної допомоги, а саме:
З 03 березня 2023 року прийнятий на військову службу до Військової частини НОМЕР_2 НГУ за контрактом, тобто під час воєнного стану;
Вік станом на час укладення контракту – 24 роки (11 жовтня 1998 року народження.);
Наявність поранення, одержаного під час захисту Батьківщини;
Участь в активних бойових діях не менше шести місяців;
Проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою № 153. 
Під час ухвалення судового рішення суд враховує, що Постанова № 153 не містить вимог щодо недосягнення особою, яка претендує на виплату одноразової грошової допомоги 25 років станом на дату набрання такою постановою законної сили, як і вимог стосовно проходження особою військової служби станом на дату звернення до військової частини із заявою про її призначення та виплату. 
Крім того, суду зазначає, що відмова відповідача у виплаті позивачу спірної винагороди згідно постанови КМУ №153 через те, що позивач звернувся із заявою вже після виключення зі списків особового складу, є проявом надмірного формалізму, адже постанова КМУ № 153 не містить заборони на отримання виплати грошової винагороди після звільнення, якщо право на неї було фактично набуте під час проходження військової служби.
При цьому, припинення позивачем військової служби станом на момент звернення з відповідною заявою відбулось не за ініціативою позивача, а з об`єктивних причин, які не залежали від волі позивача, а саме отримання останнім поранення, що призвело до непридатності до військової служби, а в подальшому до встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача, яким позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду на підставі пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, оформлене протоколом № 7 засідання комісії щодо виплати одноразової грошової допомоги визначеною постановою КМУ від 11 лютого 2025 року № 153, від 30 липня 2025 року № 942 від 20 травня 2026 року, щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Розподіл судових витрат не здійснюється.  
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов