Справа №208/14114/25
Провадження №2/487/1258/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м.Миколаєва надійшла позовна заява ТОВ «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що позивач на підставі договору факторингу від 21.04.2021 №42987483-58 набув право вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості в сумі 35 431,90 грн. за кредитним договором, укладеним відповідачкою з ТОВ «МІСТЕР КЕШ». Оскільки відповідачка взяті на себе обов`язки по сплаті заборгованості за вказаним кредитним договором не виконує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідачки кредитну заборгованість в сумі 35 431,90 грн., а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору.
Ухвалою Заводського районного суду Миколаївської області від 20.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
03.02.2026 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву. Вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідач не визнає повністю. Відповідач вважає, що вказані вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки факти, викладені у позовній заяві відповідач не визнає, заперечує щодо укладення кредитного договору з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКВІФІН УКРАЇНА», відповідно не визнає його підписання, отримання кредитних коштів і користування ними.
Наданий позивачем витяг з Реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № 42987483-58 від 21.04.2021 не містить підпису посадових осіб і відтиску печатки первісного кредитора ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКВІФІН УКРАЇНА», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.
Також у матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів відповідачці.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Отже, доказ у вигляді розрахунку заборгованості, долучений до позову не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Відтак, аналіз поданих позивачем до суду документів свідчить про те, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт надання відповідачу коштів за кредитним договором № 200632-M від 19.02.2021, у зв`язку з чим наявність боргових зобов`язань відповідача перед первісним кредитором та позивачем є сумнівною.
Відповідач просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6 500,00 грн.
05.05.2026 позивач надав до суду додаткові пояснення у справі, в яких підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить задовольнити.
Позивачем з використанням підсистеми «Електронний суд» було подано до суду примірник електронного документу, який в розумінні ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до оригіналу документу. Таким чином, зазначаємо, що Кредитний договір №200632-М від 19.02.2021 року був укладений на підставах і в межах законодавства, яке діяло на час укладення кредитного договору.
Варто зазначити, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти позову, не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.
В той же час відповідач не заперечує проти факту зарахування кредитних коштів на карту, яка емітована на ім`я відповідачки.
Номер телефону вказаний відповідачем при оформленні кредитного договору не є його фінансовим номер телефону (відповідно до відповіді наданій АТ КБ «ПРИВАТ БАНК»). В той же час, представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначаються відомості про відповідача, зокрема, адреса електронної пошти, яка міститься в анкеті позичальника за Кредитним договором, в Кредитному договорі, а також в скріншотах наданих Позивачем. Тобто, адреса електронної пошти, яка міститься в матеріалах кредитної справи є дійсною електронною адресою відповідача. Це саме стосується відомостей про місце проживання відповідача та відомостей про РНОКПП.
Таким чином слід дійти висновку, що індивідуальна частина договору була сформована Відповідачем із зазначенням власних даних. 
Зауваження щодо наданого розрахунку заборгованості не можуть заслуговувати на увагу, адже наданий розрахунок заборгованості це документ, який сформований відповідно до визначених Кредитним договором умов щодо розміру наданого кредиту, терміну кредитування, порядку повернення.
Аналогічно не заслуговують на увагу зауваження щодо наданого Позивачем з матеріалами справи Витягу з реєстру прав грошових вимог.
Так, 21.04.2021 р. між Первісним кредитором, як клієнтом, та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № 42987483-58, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за Кредитним договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1, є невід`ємною частиною договору.
Як вбачається з витягу з реєстру прав грошових вимог Первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором № 200632-М на загальну суму 35 431,90 грн.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно додатку №1 і є невід`ємною частиною договору.
Варто зазначити, що повний перелік боржників, право вимоги за якими передано ТОВ «Фінфорс» відповідно до договору факторингу №42987483-58 від 21.04.2021 р., викладений в Додатку №1, який містить персональні дані стосовно інших позичальників, що в силу ст. ст. 60, 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» не можуть розголошуватися без відповідного дозволу. Крім того, відповідно до положень ст.10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», зазначена інформація є таємницею фінансовою послуги, яка підлягає збереженню (ст.11 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»). В зв`язку з цим, суду та Відповідачу був наданий належним чином засвідчений витяг з Додатку №1.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але до суду через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 19.02.2021 між ТОВ "Еквіфін Україна", яке у подальшому змінило назву на ТОВ "Містер Кеш", та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Еквіфін Україна" було укладено електронний кредитний договір №200632-М. Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ "Еквіфін Україна", затверджених наказом ТОВ"Еквіфін Україна" № 0212-1 від 02.12.2020 року.
На підставі п. 2.6.1 Кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 950 грн.
Відповідно до п. 2.6.2 Кредитного договору строк кредиту з 19.02.2021 по 20.03.2021 включно.
Згідно до п. 2.6.4 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,63 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.13 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,8% за кожен день користування кредитними коштами.
Відповідно до п. 6.5 у випадку застосування автопролонгації строку дії договору та з використанням акційної процентної ставки, проценти перераховуються як різниця між стандартною процентною ставкою та акційної процентною ставкою у перший день автопролонгації.
ТОВ "Еквіфін Україна" виконало свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором на надало йому кредит в сумі 14 950,00грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача 516874…2347, що підтверджується інформацією, отриманою від АТ КБ «Приват Банк» та випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 …2347.
Крім того, між ТОВ "Еквіфін Україна" та відповідачем було укладено додаткову угоду про продовження строку користування кредитними коштами.
При цьому, відповідно до умов кредитного договору, позичальник повинен був сплачувати стандартну процентну ставку 4,15% за кожен день користування такими кредитними коштами за весь період продовження строку користування кредитними коштами.
Згідно угоди від 21.03.2021 до Кредитного договору (авто пролонгація), позичальник повинен був сплатити проценти та повернути кредитодавцю суму кредиту до 09.04.2021.
У встановлений строк нової узгодженої дати повернення кредиту, а саме 07.08.2021, відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором у сумі 35 431,90 грн., з яких: 14 950,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 481,90 грн. нараховані відсотки.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх борових зобов`язань перед кредитором, 21.04.2021 між ТОВ "Еквіфін Україна", як клієнтом, та ТОВ "Фінфорс", як фактором, було укладено договір факторингу № 42987483-58, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.
Про відступленням ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Еквіфін Україна» повідомило позичальника шляхом направлення 21.04.2021 року на електронну адресу позичальника електронного листа.
Частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Положеннями частини третьої статті 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1081 Цивільного кодексу України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
З матеріалів справи встановлено, що договір факторингу від 21.04.2021 №42987483-58, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача, укладений у відповідності до вимог закону, містить всі істотні умови. Доказів визнання вказаного договору недійсним, неукладеним чи його розірвання до матеріалів справи не надано.
Відповідно до частини другої статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Витяг із реєстру боржників, який мається в матеріалах справи, належно засвідчений за ДСТУ 4163:2020, зокрема має відмітку «Згідно з оригіналом», назву посади, особистий підпис та відбиток печатки, а отже є допустимим та належним доказом незалежно від того, що він не містить підписів сторін договору, оскільки витяг не є самим договором, а є письмовим доказом у розумінні статті 95 Цивільного процесуального кодексу України.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.
При цьому, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора; тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Доказів виконання зобов`язання на користь первісного кредитора з 07.04.2021 року відповідачем не надано, а тому неповідомлення боржника про заміну кредитора жодним чином не вплинуло б на розмір заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, 21.04.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» було повідомлено ОСОБА_1 про відступлення права вимоги.
Крім того суд звертає увагу, що відсутність досудового врегулювання спору не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» набуло право вимоги за кредитним договором №200632-M від 19.02.2021, укладеним з відповідачем.
Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України).
Нормою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з ним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З кредитного договору №200632-M від 19.02.2021 вбачається, що відповідно до вимог частини першої статті 638 Цивільного кодексу України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки договір №200632-M від 19.02.2021 та додаткові угоди до нього укладено на сайті позикодавця та відповідач підписала його одноразовим ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
Позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору №200632-M від 19.02.2021.
З відповіді Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та виписки по рахунку вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку було емітовано карту №516874…2347, на яку 19.02.2021 було зараховано 14 950,00 гривень.
Таким чином, судом встановлено отримання відповідачем коштів у сумі 14 950,00 гривень.
Отже, як встановлено судом, позикодавець, перерахувавши відповідачу грошові кошти, виконав умови кредитного №200632-M від 19.02.2021, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за договором належним чином не виконувала.
Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, отримавши кредитні кошти, взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за процентами за користування кредитом.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростований та контррозрахунок щодо якого до суду не подано, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами становить 20 481,90 гривень.
При цьому, суд враховує, що відповідач доказів неправомірності нарахування процентів, неправильності здійсненого позивачем розрахунку або доказів погашення заборгованості суду не надав.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» не нараховувало жодних сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника.
Докази, які б спростовували доводи позивача про факт невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором, у матеріалах справи відсутні.
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.
Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №200632-M від 19.02.2021 року у розмірі 35 431,90 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 950,00 гривень, заборгованості за процентами у розмірі 20 481,90 гривень.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збору розмірі 2 422,40 грн. 
Керуючись ст. ст.261,526, 530, 635, 1048, 1049, 1050, 1054,1082 ЦК України, ст. ст.10, 12,76,77,81,89,141,265,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором №200632-М від 19.02.2021 у розмірі 35 431,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. 
Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», код ЄДРПОУ 41717584, місцезнаходження: 01042 м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, буд. 4/6, корпус В, кабінет 508-2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя:          С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 14.09.2026.