Справа № 752/21827/23
Провадження № 2/752/342/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

12.05.2026 року Голосіївський районний суд міста Києва 
у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,
при секретарі судового засідання - Бєляєвої К.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації, -
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач подарувала на підставі договору дарування відповідачу (своєму сину) належну їй на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:90:125:0033, загальною площею 0,10 га, яку вона приватизувала в 1999 році для обслуговування належного їй домоволодіння по АДРЕСА_1 . При цьому, одноповерховий будинок 1963 року побудови (літера «А» у Технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 від 10.09.2004), загальною площею 94,7 кв.м. з прибудовами та надвірними спорудами, у т.ч. і гаражами (літери «Д», «Ж» за Техпаспортом), залишились у власності позивача. Позивач зауважує, що через певний час відповідач відібрав у неї всі правовстановлюючі документи на належне їй домоволодіння по АДРЕСА_1 , які немов би були потрібні йому для оформлення на перебування в спеціалізованій медичній установі чоловіка позивача. Після численних скарг до поліції, відповідач повернув вказані документи позивачці. При цьому, позивач зазначає, що відповідач не повернув їй свідоцтво НОМЕР_1 , видане ОСОБА_3 . Головним управлінням житлового забезпечення про її право власності на її будинок АДРЕСА_1 . З 2022 року відповідач не надавав жодної допомоги позивачу, при цьому, позбавив позивача базових людських потреб у звичайній питній та технічній воді, перекриваючи доступ до свердловини з водою, яка знаходиться на подарованій нею ж земельній ділянці.
Враховуючи викладене, позивач просить договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:125:0033 та цільовим призначенням «для обслуговування жилого будинку і господарських будівель» за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Русанюком З.З. та зареєстрований ним в реєстрі 05.11.2010 за № 8756 розірвати та врахувати реституцію; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на земельні ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:125:0078 та 8000000000:90:125:0083, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2024 провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації, зупинено до вступу правонаступників після смерті позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2025 поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації. Замінено у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації - позивача ОСОБА_3 на правонаступника позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ), та залучити його до участі у даній справі; призначено підготовче засідання по даній справі.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.
У листопаді 2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Зокрема, зазначив, що на момент укладення Договору дарування на земельній ділянці був розташований житловий будинок, що залишився у власності позивачки. В декількох метрах від будинку розташована криниця та облаштована свердловина для подачі води. Крім того на подвір`ї розташований туалет.
Згодом позивачка попрохала відповідача облаштувати їй санвузол у будинку з прокладанням каналізації та влаштувати їй додаткове водопостачання від будинку відповідача, що і було здійснено останнім за свій власний рахунок. Витрати відповідача на виконання цих робіт склали 24000 грн.
Крім того відповідачем також за свій рахунок була влаштована цегляна огорожа (фото № 1 - № 4 фототаблиця № 3, додаток № 3), яка наразі об`єднує одночасно декілька земельних ділянок, зокрема з кадастровими номерами 8000000000:90:125:0078, 8000000000:90:125:0083 (які були складовими колишньої ділянки 8000000000:90:125:0033), а також 8000000000:90:125:0106, 8000000000:90:125:0073 та 8000000000:90:125:0072 (яка наразі належить на праві власності синові відповідача). Варто зазначити, до того ділянка навколо будинку взагалі не мала жодного паркану (фото № 1- № 2 фототаблиця № 4, додаток № 4) і біля будинку позивачки бігали бездомні собаки.
08 вересня 2015 року син відповідача, ОСОБА_4 , придбав у брата відповідача (сина позивачки), ОСОБА_1 , суміжну земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:125:0072 для побудови власного житлового будинку, коли в нього буде така можливість.
Після смерті третього чоловіка 01 червня 2020 року позивачка стала проживати сама. Згодом позивачка попросила відповідача взяти на зберігання до себе документи на будинок, щоб він забезпечив їх схоронність.
З 2022 року у позивачки оселився молодший син, брат відповідача, ОСОБА_1 , який на той час вже не мав власного житла. З цього часу стосунки з позивачкою стали напруженими. Позивачка зажадала від відповідача повернення документів на будинок, після чого вони були їй передачі відповідачем під розписку (додаток № 7 до позовної заяви). У розписці позивачка власноруч вказала, що претензій до відповідача не має.
Згодом відповідач взнав, що позивачка стала обмовляти його заочі та звернулася до Національної поліції під приводом того, що відповідач нібито вкрав в неї свідоцтво про право власності на будинок. 
Восени 2022 року після російських обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури, фактичного блекауту, впровадження енергогенеруючими компаніями графіків відключень електроенергії, позивачка додала до своїх претензій до відповідача ще й звинувачення його у відключенні водопостачання та каналізації у її будинку.
Протягом всього часу позивачка мала та має змогу користуватися всіма суміжними ділянками, оскільки відповідач та його син не забороняли їй це робити та між ділянками відсутня будь-яка внутрішня огорожа (фото 1-2 фототаблиця № 5 додаток № 5), проте після погіршення стосунків позивачка при зустрічах з відповідачем стала вимагати від нього надання їй окремої земельної ділянки.
В той же час син відповідача виявив бажання почати підготовку до будівництва власного житла на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:125:0072. Площа його ділянки складає 0.0692 га, тому для розширення простору для будівництва, а також забезпечення вимоги позивачки відповідач прийняв рішення поділити земельну ділянку 8000000000:90:125:0033 на дві - одну площею 0,075 га з кадастровим номером 8000000000:90:125:0078 надати під забудову синові, а другу - площею 0,025 га з кадастровим номером 8000000000:90:125:0083 - надати матері під обслуговування існуючого одноповерхового житлового будинку. Для поділу земельної ділянки відповідач на початку квітня 2023 року звернувся до землевпорядної організації ТОВ «ІЗПВ „УКРЗЕМКОНСАЛТ"», яка здійснила поділ. Для цього 18 квітня 2023 року були подані відповідні заяви, а 19 квітня 2023 року була здійснена реєстрації поділу. Вказані відомості підтверджуються витягами з ДЗК, що додані позивачкою до позову (додатки № 16 та № 17 до позовної заяви).
В той же час, 19 квітня 2023 року відповідач отримав поштою від позивачки передсудову пропозицію, датовану 18 квітня 2023 року (додаток № 10 до позовної заяви), з якої взнав, що остання вимагає від нього 50% земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:125:0033. Оскільки цей документ містив велику кількість неправдивої та образливої для відповідача інформації, не ґрунтувався на вимогах закону, а земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:125:0033 вже юридично не існувала, відповідач 16 травня 2023 року направив позивачці лист, у якому застеріг від необдуманих вчинків правового характеру, як то звернення до суду з необґрунтованим позовом на підставі неправдивих відомостей.
На жаль, позивачка не дослухалася до порад відповідача і 18 жовтня 2023 року звернулася до Голосіївського суду міста Києва з безпідставним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:125:0033, який був посвідчений Русанюком Золтаном Золтановичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 8756. Договір дарування підписаний позивачкою особисто.
Щодо посилання позивача про неотримання копії договору дарування, суд зазначає наступне.
Позивачка мала змогу отримати примірник Договору дарування як під час його засвідчення, так і згодом безперешкодно у будь-який час шляхом звернення до нотаріуса Русанюка З.З. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до нотаріуса. 
Законодавство, чинне станом на 05 листопада 2010 року та на момент подання позову, не містило та не місить правових норм, які б визнавали договір відчуження землі окремо від будинку нікчемним. Навпаки, дотепер у переважній більшості випадків при відчуженні об`єктів нерухомого майна нотаріусами окремо засвідчуються договір відчуження земельної ділянки та окремо договір відчуження об`єкта нерухомості, що на ній розташований.
Суд зауважує, якщо позивачка вважає Договір дарування нікчемним, то вона не може заявляти позовну вимогу про його розірвання, оскільки розривання нікчемного (неіснуючого) правочину позбавлено будь-якого правового сенсу.
Разом з тим, згідно з довідкою радгоспу «Хотівський» від 29 квітня 1974 року № 294 за ОСОБА_5 обліковувалася земельна ділянка площею лише 0,15 га (додаток № 7), в той час як загальна площа наведених позивачкою ділянок складає відповідно (0,10 + 0,0692 + 0.0444 =) 0,2136 га. 
Щодо тверджень позивача: «через певний час Відповідач відібрав у мене всі правовстановлюючі документи на належне мені домоволодіння по АДРЕСА_1 , які немов би були потрібні йому для оформлення на перебування в спеціалізованій медичній установі мого чоловіка, вітчима Відповідача, (який саме перед цим подарував йому свою квартиру), і лише після моїх численних скарг до поліції, Відповідач повернув в папочці технічний паспорт та оригінал реєстраційного посвідчення БТІ на мій будинок відібравши при цьому у мене розписку» (абзац 7 сторінки 2 позовної заяви); - «Саме після такого чергового попередження від поліції, Відповідач і віддав мені лише частину документів на будинок, обдуривши мене вчергове та не повернувши самий основний документ - Свідоцтво про право власності на мій будинок» (абзац 2 сторінки 3 позовної заяви).
Суд зазначає, що вказані твердження позивачки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
При цьому, договір дарування позивач уклала з відповідачем з власної ініціативи, її волевиявлення було спрямовано саме на укладення договору дарування земельної ділянки, будучи «попередньо ознайомленою з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам?яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього правочину» (преамбула Договору дарування). 
Крім того, позивач не може навести жодного випадку порушення чи оспорювання з боку відповідача прав позивача, а його посилання на «закладення підгрунтя для численних порушень» є лише припущенням, вигадкою, яке не підлягає захисту у суді.
Щодо тверджень позивача, викладених у позовній заяві, суд зазначає наступне.
Позивач не надав доказів наявності (реальності) обмеження його прав. Позивач помилково пов`язує можливість відчуження ним житлового будинку з наявність в нього виключно права власності на землю. Разом з тим, позивач може користуватися земельною на інших титулах, зокрема на підставі договору оренди, проте від укладення цього договору позивач ухиляється, оскільки вважає для себе це невигідним (абзац 6 сторінки 3 позовної заяви).
Крім того, відповідно до частини 4 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок), розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта. Аналогічна за змістом норма викладена у статті 377 Цивільного кодексу України. Отже жодних обмежень прав позивача на відчуження свого будинку з юридичного боку немає.
Відповідно до частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Верховний Суд у пункті 52 постанови від 15 листопада 2023 року у справі №185/7362/22, провадження № 61-9741св23, зазначив, що «презумпція правомірності правочину означає те, що вчинении? правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпціі? правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здіи?снюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпціі? правомірності правочину відбувається тоді: коли недіи?сність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце и?ого нікчемність); якщо він визнании? судом недіи?сним, тобто існує рішення суду, яке набрало законноі? сили (тобто оспорювании? правочин визнании? судом недіи?сним)».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. 
Положеннями ч. 1 ст. 718 ЦК України встановлено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).
Отже за юридичною природою договір дарування є безумовним правочином (крім випадку укладення договору дарування з встановленням обов`язку обдаровуваного на користь третьої особи - стаття 725 ЦК України), за яким дарувальник відмовляється від своєї власності (майна) на корить обдаровуваного без визначення для себе жодних компенсацій чи благ, тобто без «того, на що дарувальник розраховує при укладенні договору».
Саме тому, законодавець у статті 727 ЦК України визначив окремий порядок розірвання договору дарування за ініціативою дарувальника, який є спеціальною нормою права відносно загальної норми, що викладена у статті 651 ЦК України.
Положення статті 727 ЦК України визначають вичерпний перелік випадків, коли договір дарування може бути розірваний. Так дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо: обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей (щодо дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна);
Таким чином стаття 727 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли договір дарування може бути розірваний. Так дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо: обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей (щодо дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна); якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність; якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.
Будь-якого розширеного тлумачення вказаних випадків закон не передбачає.
Позивачка не надала доказів наявності ЖОДНОЇ з підстав розірвання Договору дарування, наведених у статті 727 ЦК України. З цієї причини є безпідставним її посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 539/1509/20, провадження № 61-6771св21 (абзац 6 сторінки 4 та абзац 7 сторінки 7 позовної заяви), оскільки обставини тієї справи і справи, що розглядається, не є ні подіьними, ні тотожними, ні «аналогічними».
Жодний лист Національної поліції, доданий до позовної заяви, до якої позивачка зверталася зі скаргами, не містить відомостей про те, що відповідачем вчинені які-небудь правопорушення та, тим більше, що відповідачем вчинено щодо позивачки злочин.
Відповідно до частини 4 статті 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим. При цьому під «збереженою» земельною ділянкою розуміється не тільки її фізична незмінність, але й юридична. Проте станом на день подання позову дарунку - земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:125:0033 - вже не існує, що позивачка підтверджує і зазначає у своєму позові, а отже позовна вимога про розірвання договору дарування від 05 листопада 2010 року не підлягає задоволенню.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 258 та статтею 728 Цивільного кодексу України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.
Щодо заявленого відповідачем у відзиві застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (частина 3 статті 261 ЦК України).
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення.
Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).
Враховуючивикладене, та те, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про розірвання договору дарування, визнання та припинення права власності в порядку реституції, та скасування державної реєстрації - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Текст рішення виготовлений 18.06.2026.

Суддя:         Ю.Ю. Мазур