КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2026 року справа №320/43939/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві в якому просить суд:
1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого із 01.09.1997 по 31.07.2001, та у внесенні, у зв`язку із цим, відповідних змін (запису) до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі період навчання за денною формою на військово- юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, із 01.09.1997 по 31.07.2001.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 запис про проходження військової служби у період навчання з 01.09.1997 по 31.07.2001 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.
4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати, видати та направити до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві довідку про вислугу років та розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Частиною першої статті 2 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент вступу на навчання позивача) встановлено такий вид військової служби, зокрема, як військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів. З огляду на що, на переконання позивача, період навчання у вищому навчальному закладі на військовому факультеті повинен враховуватись при розрахунку вислуги років військової служби, при цьому, обрахунок такого періоду повинен починатись саме із моменту прибуття особою на навчання до такого закладу.
Також зазначає, що при розрахунку вислуги років повинно бути враховано період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого із 01.09.1997 по 31.07.2001 посилаючись на накази Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28.12.1995 №360/342, пункт 4 Розділу І Тимчасового положення «Про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами», затвердженого Указом Президента від 13.05.1993 року №174/93, (чинного в період навчання позивача військово-юридичному факультеті НЮА ім. Ярослава Мудрого) .
Від відповідача надійшов відзив в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог зазначаючи, що згідно положень п. 3 ч. І ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: «Початком проходження військової служби вважається: ... день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.». Факт належності військово-юридичного факультета Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого до вищих навчальних закладів системи Міністерства оборони України, на думку відповідача, не може бути правовою підставою для надання гр. ОСОБА_1 статусу військовослужбовця в період його навчання в цьому виші на посаді студента у період із 01.09.1997 по 31.07.2001 p.p. Разом з тим, відповідач не спростовує посилання позивача щодо дії законодавчих норм на момент навчання, що свідчить про відсутність системного аналізу правових норм, які врегульовують обчислення вислуги років та як наслідок неспроможність викладеного у відзиві спростувати агрументи позивача.
Дослідивши обставини справи та оцінивши доводи сторін суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 проходив навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого за денною формою навчання у період із 01.09.1997 по 31.07.2001 та із 01.08.2001 по 27.06.2002, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , а також копією диплома НОМЕР_2 від 27.06.2002, згідно якого ОСОБА_1 , зокрема, здобув кваліфікацію юриста, офіцера військового управління тактичного рівня.
Наказом Міністра оборони України №308 від 27.06.2002, у зв`язку із закінченням військово-юридичного факультету Академії, позивачу присвоєно перше офіцерське звання - «лейтенант юстиції», та направлено для подальшого проходження військової служби до органів прокуратури.
Наказом помічника начальника Генерального штабу ЗСУ №135 від 27.06.2003, після вислуги 1-го року у військовому званні «лейтенант юстиції», ОСОБА_1 присвоєно чергове військове звання «старший лейтенант юстиції».
У подальшому також: наказом першого заступника Міністра оборони України №96 від 27.06.2006 ОСОБА_1 присвоєно чергове військове звання «капітан юстиції»; наказом першого заступника Міністра оборони України №110 від 27.06.2009 ОСОБА_1 присвоєно чергове військове звання «майор юстиції»; наказом Міністра оборони України №1377 від 30.11.2011 ОСОБА_1 присвоєно чергове військове звання «підполковник юстиції (достроково)».
Після звільнення 08.08.2012 з військової служби особову справу ОСОБА_1 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній - ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.05.2023 №1935, у відповідь на адвокатський запит, надіслано копію послужного списку ОСОБА_1 , згідно якого вислуга років на військовій службі складається з наступних періодів: з 01.08.2001 по 27.06.2002, із 29.07.2002 по 29.08.2002, із 29.08.2002 по 14.02.2003, із 14.02.2003 по 01.03.2004, із 01.03.2004 по 01.11.2004, із 01.11.2004 по 29.07.2005, із 29.07.2005 по 14.10.2005, із 14.10.2005 по 30.05.2007, із 30.05.2007 по 25.08.2010, із 25.08.2010 по 08.08.2012.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.08.2023 №3771 повідомлено позивача про те, що у матеріалах особової справи останнього значиться період служби в Збройних Силах України із 01.08.2001 по 08.08.2012.
При цьому, період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого із 01.09.1997 по 31.07.2001 до вислуги років на військовій службі ОСОБА_1 не зараховано.
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 26.06.2023 про внесення змін до послужного списку та зарахування до вислуги років на військовій службі всього періоду навчання ОСОБА_1 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого, тобто із 01.09.1997 по 31.07.2001.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2023 №3231 у відповідь на заяву від 26.06.2023 повідомлено про неможливість внесення змін в 8-10 рядки послужного списку ОСОБА_1 з огляду на приписи наказу МОУ від 15.09.2022 №280 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України», згідно якого встановлено заборону на внесення виправлень у послужних списках.
Вказана відмова відповідача щодо внесення відповідних змін до послужного списку позивача стала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначено Законом України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-ХІІ (далі - Закон №1934-ХІІ).
Відповідно до статті 3 Закону №1934-ХІІ до Збройних Сил України належать з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України.
Згідно статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), (у редакції чинній на момент вступу позивача до військово-юридичного факультету], одним із видів військової служби є військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів.
Згідно пункту 3 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У свою чергу, Законом України «Про вищу освіту» визначено, що особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня є слухачем.
Згідно переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про створення єдиної системи військової освіти» від 15.12.1997 року №1410 Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (факультет військової юстиції, слідчо- криміналістичний факультет, факультет підготовки слідчих для СБУ) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України.
Частиною першої статті 2 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент вступу на навчання позивача) встановлено такий вид військової служби, зокрема, як військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів.
Таким чином, період навчання у вищому навчальному закладі на військовому факультеті повинен враховуватись при розрахунку вислуги років військової служби, при цьому, обрахунок такого періоду повинен починатись саме із моменту прибуття особою на навчання до такого закладу.
Водночас, із аналізу послужного списку позивача вбачається, що при розрахунку вислуги років військової служби ОСОБА_1 уповноваженими особами не враховано період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого із 01.09.1997 по 31.07.2001.
Водночас згідно пункту 15 «Тимчасового положення про організацію підготовки офіцерів у цивільних вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28.12.1995 №360/342 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.01.1996 за №39/1064, (чинним на момент вступу позивача на навчання) вбачається, що військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах є вищими військовонавчальними закладами Міністерства оборони України, що створені для підготовки офіцерів з вищою освітою з залученням професорсько-викладацького складу навчально-матеріальної бази цивільних вищих навчальних закладів.
Також, в указі Президента України «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково дослідної роботи у галузі військового законодавства» від 20.11.1996 №1105/96 вказано, що військово-юридичний факультет (військової юстиції) утворений у складі національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу.
Аналогічний статус факультету військової юстиції Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого визначено у постанові Кабінету Міністрів України «Про утворення військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого» №70 від 22.01.1998 та у постанові Кабінету Міністрів України «Про Перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти» №1410 від 15.12.1997.
У свою чергу, згідно пункту 1.7 «Інструкції про організацію освітньої діяльності у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України», затвердженої наказом Міністра оборони України №399 від 30.10.1998, до вищих військових навчальних закладів відносяться такі військові структури, як військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах які готують фахівців з відповідними освітньо- кваліфікаційними рівнями.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 в установленому порядку зараховано до військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, то логічним є висновок, що початком проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України повинен вважатись день зарахування за денною формою навчання на військово-юридичному факультет Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого - тобто 01.09.1997.
Відповідно до пункту 4 Розділу І Тимчасового положення «Про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами», затвердженого Указом Президента від 13.05.1993 №174/93, (чинного в період навчання позивача військово-юридичному факультеті НЮА ім. Ярослава Мудрого), встановлено, що початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення вищезазначеного конституційного положення щодо недопустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, згідно якого за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, оскільки ОСОБА_1 був зарахований на навчання до військово-навчального закладу та розпочав навчання 01.09.1997, то початком проходження позивачем військової служби необхідно вважати саме 01.09.1997.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ, частиною першою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Венеціанська комісія у своїй доповіді №512/2009 «Про верховенство права», прийнятій 25-26.03.2011, розкриваючи поняття «юридична визначеність», наголошує на тому, що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до верховенства права. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44).
У дослідженні Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія) під назвою «Мірило правовладдя», розробленому і затвердженому 11-12.03.2016, «передбачуваність» означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачуваними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними».
Крім того, у цьому Дослідженні міститься висновок про те, що поняття «якість закону», зокрема, охоплює таких два складових елемента: передбачуваність актів права; сталість і послідовність приписів права.
У постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 Велика Палата Верховного Суду також врахувала правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06 п. 50-56) та визначила концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Аналогічна правова позиція Великою Палатою Верховного Суду викладена у постановах від 30.01.2019 у справі №876/5312/17, від 13.02.2019 у справі №233/4308/17, від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, від 13.02.2019 у справі №822/524/18, від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18, серед яких ті, що стосуються зарахування стажу роботи для пенсійного забезпечення.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, прийнятого 16.12.1966 Генеральною Асамблеєю ООН (ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української CPC №2148-VIII від 19.10.1973), статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчинену 03.05.1996 у м. Страсбурзі та підписану від імені України 07.05.1999 (ратифіковану Законом України №137-V від 14.09.2006) зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Цей принцип також неодноразово був застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у соціальній сфері, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі № 580/122/17, від 20.02.018 у справі №576/1724/17, від 20.02.2018 у справі № 679/761/15-а, від 27.02.2018 у справі №642/3284/17, від 27.02.2018 року у справі № 227/2360/17.
Вимога щодо «якості закону» та обов`язок застосовувати найбільш сприятливий для особи спосіб його тлумачення, у разі якщо такий закон не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях частини 1 статті 57 Конституції України, яка встановлює, що «кожному гарантується право знати свої права і обов`язки». Із цієї конституційної норми відомо те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.
З урахуванням вищевикладеного, дії відповідача щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого періоду із 01.09.1997 по 31.07.2001 та внесення відповідних змін до послужного списку облікової справи офіцера запасу ОСОБА_1 , є протиправними.
Відтак, враховуючи, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні йому до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті вищого навчального закладу та внесенні відповідних змін до послужного списку облікової справи офіцера запасу, при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд повинен виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Оскільки дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті вищого навчального закладу та внесенні відповідних змін до послужного списку облікової справи офіцера запасу є протиправними, з метою ефективного захисту порушених прав останньої необхідно зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі період навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, із 01.09.1997 по 31.07.2001.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем у відзиві не було спростовано аргументи позивача викладені в позовній заяві.
Відповідно до ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4294,40 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Питання розподілу витрат на правничу допомогу не вирішується судом, оскільки позивачем не надано доказів понесення останніх
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого із 01.09.1997 по 31.07.2001, та у внесенні, у зв`язку із цим, відповідних змін (запису) до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі період навчання за денною формою на військово- юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, із 01.09.1997 по 31.07.2001.
4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до послужного списку особової справи офіцера запасу ОСОБА_1 запис про проходження військової служби у період навчання з 01.09.1997 по 31.07.2001 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.
5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати, видати та направити до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві довідку про вислугу років та розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 .
6. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4294 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.