Справа № 278/3887/25 | | Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 30 | | Доповідач Бондар  О.О.

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 року | м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі колегії суддів: Бондар О. О. (головуючий, суддя-доповідач), Павицької Т. М., Шевчук А. М.,
за участі секретаря судового засідання Лугини О.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2026 року, ухвалене у складі головуючого судді Дубовік О. М., повний текст судового рішення складений 15 липня 2026 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська Ірина Валентинівна про визнання договору дарування недійсним

УСТАНОВИВ:

Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
1.04 серпня 2025 року ОСОБА_2 (далі також позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 (далі також відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просила: 
-визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 21 лютого 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною, реєстраційний номер №134;
-скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської Іриною Валентинівною індексний номер: 66494950 від 21 лютого 2023 року 12:55:39, щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21 лютого 2023 року
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.
2.Позов обґрунтований тим, що 21 лютого 2023 року між ОСОБА_3 , як дарувальником, та ОСОБА_1 , як обдарованою, укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 134.
3.На підставі цього договору за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок. 
4.Позивач вважає, що укладений договір дарування порушує її майнові права та інтереси, оскільки відповідно до заповіту ОСОБА_3 від 10 червня 2021 року спірний будинок та земельну ділянку, площею 0,0988 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0459, на якій він розташований, остання заповіла ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
5.ОСОБА_2 відповідно до довідки приватного нотаріуса від 24.07.2025 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 станом на 24 липня 2025 року.
6.Позивач вважає, що договір дарування підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його укладення ОСОБА_3 була власником як житлового будинку, так і земельної ділянки площею 0,0988 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0459, на якій розташований цей будинок. Водночас зазначена земельна ділянка предметом договору дарування не була. На думку ОСОБА_2 , відчуження житлового будинку без одночасного відчуження земельної ділянки, на якій він розташований, суперечить вимогам частини 16 статті 120 Земельного кодексу України, відповідно до яких перехід права власності на об`єкт нерухомого майна має супроводжуватися одночасним переходом права власності на земельну ділянку, на якій такий об`єкт розташований.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції
7.05 червня 2026 року Житомирський районний суд Житомирської області ухвалив рішення про задоволення позову та 
-визнав недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 21 лютого 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною, реєстровий №134;
-скасував рішення приватного нотаріуса Малаховської І. В. з відкриттям розділу, індексний номер 66494950 від 21 лютого 2023 року о 12:55:39, щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 ;
-стягнув з ОСОБА_1 судові витрати.
8.Рішення суду мотивоване тим, що зміст договору дарування суперечить положенням статті 377 Цивільного кодексу України та частини 16 статті 120 Земельного кодексу України, оскільки сторони не погодили питання щодо переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташований подарований житловий будинок. Суд виходив із того, що одночасний перехід права власності на об`єкт нерухомого майна та земельну ділянку, на якій він розташований, є істотною умовою такого правочину, а тому непогодження сторонами умови щодо земельної ділянки зумовлює невідповідність змісту договору вимогам закону та, як наслідок, його нікчемність. Суд погодився з доводами позивача про те, що відсутність у договорі дарування земельної ділянки як предмета правочину та умови щодо одночасного переходу права власності на неї свідчить про непогодження істотних умов та нікчемність правочину. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
9.Відповідач не погодилась з рішенням суду першої інстанції та 03 липня 2026 року подала апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС «Електронний суд».
10.В апеляційній скарзі просила: «скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05.06.2026 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача понесені судові витрати». 
11.В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не довела порушення свого права оспорюваним договором, що відомості про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 , а в подальшому за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Водночас у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1822083200:06:001:0459 зазначено її попереднього власника – ОСОБА_9 . На думку відповідача, наведені обставини мають значення для визначення правового режиму земельної ділянки та застосування до спірних правовідносин частини дев`ятої статті 120 ЗК України.
12.При цьому відповідач звертає увагу, що в пункті 3 договору дарування сторони прямо зазначили площу та кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований подарований житловий будинок, тобто індивідуалізували земельну ділянку, пов`язану з об`єктом нерухомого майна. Тому, на думку відповідача, саме по собі незазначення земельної ділянки як окремого предмета договору не свідчить про невідповідність правочину вимогам закону, оскільки законодавство виходить із принципу юридичної єдності земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта нерухомого майна і визначає правові наслідки переходу права на будинок щодо земельної ділянки.
13.У додаткових поясненнях представник відповідача також зазначила, що суд першої інстанції дійшов висновку про нікчемність договору дарування, хоча позивач звернулася до суду з вимогою про визнання цього правочину недійсним як оспорюваного. Відповідач вважає, що суд першої інстанції фактично надав спірному правочину іншу правову оцінку, ніж та, що була покладена позивачем в основу заявленого способу захисту, та не обґрунтував наявності передбачених законом підстав саме для висновку про його нікчемність.
14.Повний текст оскарженого рішення складений 15 липня 2026 року. Доповнення до апеляційної скарги подані 05 серпня 2026 року, тобто до закінчення строку на апеляційне оскарження, а тому подані у строк, передбачений частиною першою статті 364 ЦПК України, та враховуються апеляційним судом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
15.24 липня 2026 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС «Електронний суд».
16.У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
17.Позивач зазначає, що за договором купівлі-продажу від 05 березня 2008 року ОСОБА_8 набув право власності одночасно на житловий будинок та сформовану земельну ділянку, на якій він розташований. Після смерті ОСОБА_8 . ОСОБА_3 , як його єдина спадкоємиця, прийняла спадщину, до складу якої увійшли всі належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини права та обов`язки, у тому числі право на зазначену земельну ділянку. Вважає, що відсутність подальшого оформлення спадкових прав не спростовує належності прийнятої спадщини спадкоємцю з часу її відкриття. 
18.Звертає увагу, що земельна ділянка сформована, має кадастровий номер, а предметом договору дарування від 21 лютого 2023 року був лише житловий будинок. 
19.У додаткових поясненнях, поданих 30 серпня 2026 року, представник ОСОБА_2 адвокат Шкляєв К. В., заперечуючи проти доводів відповідача зазначає, що прийняття спадщини ОСОБА_3 зумовило перехід до неї. майнового права на зазначену земельну ділянку з часу відкриття спадщини. На підтвердження такої позиції посилається на постанову Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц, в якій розмежовано виникнення права на спадщину та виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до її складу, та зазначено, що неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину і нездійснення державної реєстрації не виключають переходу до нього відповідного майнового права. Державна реєстрація права на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою відповідного права та сама по собі не є безумовною підставою його виникнення. 

Рух справи у суді апеляційної інстанції
20.Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2026 визначено склад суду для розгляду справи № 278/3887/25: ОСОБА_10 (суддя-доповідач), Шевчук А. М., Павицька Т. М.
21.Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2026 року відкрито апеляційне провадження. 
22.Після проведення підготовчих дій ухвалою від 24 липня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 08 вересня 2026 року о 11.30.

Мотивувальна частина
Позиції учасників справи в апеляційному суді
23.В судовому засіданні представники відповідача просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, що вказані в апеляційній скарзі.
24.Представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
25.21 лютого 2023 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована) укладений договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. та зареєстрований у реєстрі за №134.
26.Відповідно до пункту1 договору дарувальник подарувала, а обдарована прийняла в дар належний дарувальнику на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі – житловий будинок).
27.Пунктом 2 та 3 вказаного договору визначено, що житловий будинок належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В., 08 червня 2021 року, за реєстровим N? 294, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В., 08 лютого 2023 року за реєстровим N? 101. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 червня 2021 року, номер запису про право власності: 42390410, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 958325318220.
Дарувальник стверджує, що житловий будинок, загальною площею 192 кв. м., житловою площею 145.9 кв.м. розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0988 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0459.
28.Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 червня 2021, року на підставі якого дарувальник набула право власності на подарований житловий будинок, ТОВ «Профі кредит» (продавець) продав, а ОСОБА_3 (покупець) купила належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок, літ А, цегла, загальною площею – 192,0 кв.м. в тому числі житловою площею 145,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
29.В пункті 3 вказаного договорі купівлі-продажу зазначено, що продавець стверджує, що житловий будинок, загальною площею 192 кв. м., житловою площею 145.9 кв.м. розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0988 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0459.
30.Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ 784951 від 10.09.2007 власником земельної ділянки, загальною площею 0,0988 га, кадастровий номер якої 1822083200:06:001:0459 на якій розташований спірний будинок є ОСОБА_9 ( далі – ОСОБА_9 ).
31.Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 05 березня 2008 року ОСОБА_9 (продавець) передав у власність ОСОБА_8 (далі – ОСОБА_8 ) житловий будинок, літ А, цегла, загальною площею – 192,0 кв.м. в тому числі житловою площею 145,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки 1822083200:06:001:0459.
32.06 березня 2008 року ОСОБА_8 (позичальник) уклав з Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (кредитодавець) договір кредиту №004-В/48 згідно умов якого отримав у тимчасове користування грошові кошти у сумі 178000,00 доларів США на строк з 06 березня 2008 року по 03 березня 2008 року, кредит надається з ціллю придбання нерухомого майна (пункт 1.1, 1.2 договору кредиту).
33.Відповідно до пункту 1.3 договору кредиту для забезпечення виконання позичальником виконання зобов`язань щодо погашення кредиту кредитодавцем приймається іпотечний договір з ОСОБА_8 предметом якого є житловий будинок, літ А, цегла, загальною площею – 192,0 кв.м. в тому числі житловою площею 145,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
34.06 березня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал –Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (Іпотекодавець) укладений іпотечний договір предметом якого є житловий будинок, літ А, цегла, загальною площею – 192,0 кв.м. в тому числі житловою площею 145,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0988 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0459 за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки 1822083200:06:001:0459.
35.В пункті 1.1 та 3.1.11 іпотечного договору передбачений обов`язок іпотекодавця зареєструвати право власності на земельну ділянку шляхом переоформлення на своє ім`я державного акта на право власності на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки до 04 вересня 2008 року та укласти і підписати необхідні договори з іпотекодержателем.
36.З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 вказаний обовязок не виконав та не вчинив дії для переоформлення земельної ділянки.
37.У подальшому, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель відступив право вимоги за договором іпотеки до іпотекодавця. Унаслідок укладення послідовних договорів про відступлення права вимоги кінцевим набувачем такого права став ТОВ «Грифон Капітал» за договором від 19 квітня 2019 року.
38.11 листопада 2019 року ТОВ «Грифон Капітал» за договором купівлі-продажу продало спірний житловий будинок ТОВ «Профіт кредит».
39.03 лютого 2021 року Верховний Суд ухвалив постанову про задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу від 11 листопада 2019 року та скасував рішення приватного нотаріуса Малаховської І. В. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ТОВ «Профіт кредит»
40.ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, свідоцтво про смерть від 19 лютого 2018 року серія НОМЕР_1 .
41.07 серпня 2018 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л. заведено спадкову справу №70/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.
 
42.Того ж дня, 07 серпня 2018 року, мати померлого ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою, в якій зазначила, що приймає спадщину після смерті сина ОСОБА_8 , що підтверджується відповідною заявою, яка міститься у спадковій справі №70/2018.
 
43.Натомість ОСОБА_2 (донька померлого) та ОСОБА_4 (дружина померлого) від прийняття спадщини відмовились.
 
44.Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 не отримувала. 
 
45.10 червня 2021 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла спірний житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,0988 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0459, на якій він розташований, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
46.ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09 травня 2025 року після її смерті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р. О. заведено спадкову справу №4/2025, номер у Спадковому реєстрі 74047874.
 
47.Згідно з довідкою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубченка Р. О. від 24 липня 2025 року №41/01-16 станом на 24 липня 2025 року єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

 
Позиція апеляційного суду
 
48.Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
 
49.Апеляційний суд заслухав суддю-доповідача, вивчив матеріали справи, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, рішення суду першої інстанції – скасувати з огляду на таке.

 
Оцінка висновків суду першої інстанції
 
50.Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ( частини 1 – 5 статті 263 ЦПК України).
51.Спірні правовідносини у цій справі пов`язані із захистом майнових інтересів спадкоємця, який звернувся з вимогою про визнання недійсним договору дарування майна, укладеного спадкодавцем за життя.
 
52.Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
53.Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
 
54.Згідно з частинами першою - третьою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
 
55.Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
56.За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (стаття 717 ЦК України).
 
57.Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що предметом спірного договору дарування є лише житловий будинок без земельної ділянки, на якій він розташований, що є обов`язковою істотною умовою договору дарування, тому вважає його недійсним та таким, що порушує її право на набуття у спадщину спірного майна.
 
58.Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
59.Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).
 
60.Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
 
61.Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17).
 
62.Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
63.Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
64.Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц зазначив, що до спадкоємця в порядку спадкування може переходити право на оспорення документу чи юридичного факту (зокрема, правочину, рішення органу юридичної особи, свідоцтва тощо), яке належало спадкодавцю, та не припинилося до його смерті. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
 
65.Ухвалюючи рішення про визнання договору дарування недійсним, суд першої інстанції залишив поза увагою, що право на оспорення цього правочину належало ОСОБА_3 як особі, яка його вчинила. Водночас із моменту укладення спірного договору дарування – 21 лютого 2023 року і до своєї смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто протягом майже двох років, ОСОБА_3 не вчиняла жодних дій, спрямованих на оспорення договору, що свідчить про її волевиявлення не реалізовувати відповідне право.
 
66.Отже, право спадкоємця оспорювати договір дарування, укладений спадкодавцем, може ґрунтуватися на праві на оспорення такого правочину, яке належало самому спадкодавцеві та на момент відкриття спадщини не припинилося, а тому увійшло до складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України.
 
67.Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 567/697/19.
 
68.Окремою підставою для пред`явлення спадкоємцями вимоги про визнання правочину недійсним є частина перша статті 225 ЦК України. За цією нормою у разі смерті особи, яка вчинила правочин у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, такий правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом її спадкоємців або інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тобто, стаття 225 ЦК України встановлює спеціальне правило, за яким спадкоємець може безпосередньо оспорювати правочин спадкодавця за наявності передбачених цією нормою обставин.
 
69.Позивач у цій справі не посилалася на обставини, передбачені частиною першою статті 225 ЦК України, як на підставу недійсності договору дарування, а саме на те, що на момент його укладення ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Тому, передбачених статтею 225 ЦК України підстав для безпосереднього оспорення спірного правочину спадкоємцем у цій справі не встановлено.
 
70.За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2 не набула права на оспорення договору дарування в порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, а з підстав спеціальної норми частини першої статті 225 ЦК України, остання цей правочин не оскаржує. Отже, правові підстави для задоволення її позову про визнання спірного договору дарування недійсним відсутні.
 
71.Верховний Суд послідовно та стало наголошує, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18).
 
72.Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що за встановлених у справі обставин відсутність у договорі дарування погодженої сторонами умови щодо переходу разом із житловим будинком права на земельну ділянку, на якій він розташований, сама по собі не є підставою для визнання такого правочину недійсним за позовом ОСОБА_2 .
 
73. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що у договорі дарування зазначено кадастровий номер та площу земельної ділянки, на якій розташований подарований житловий будинок, що дає можливість її однозначно ідентифікувати. Крім того, договір купівлі-продажу будинку від 08.06.2021, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок, також не містив умови щодо переходу разом із будинком права на земельну ділянку, однак містив кадастровий номер земельної ділянки та її площу. Відчужуючи житловий будинок за договором дарування, ОСОБА_3 передала обдаровуваному майно відповідно до правовстановлюючого документа за яким набула його у власність.
 
74.Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідні майнові права на земельну ділянку та на житловий будинок набуті ОСОБА_3 на різних правових підставах. Будинок на підставі договору купівлі-продажу, а земельна ділянка, як стверджує позивач, в порядку спадкування. Однак відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 як спадкодавцем та ОСОБА_3 як спадкоємицею сама по собі не припиняє та не спростовує набутого права власності, оскільки державна реєстрація має правопідтверджувальний, а не правовстановлюючий характер. Водночас така відсутність ускладнює підтвердження належності майна спадкодавцю та спадкоємиці, визначення складу спадкового майна і перешкоджає реалізації правомочності щодо розпорядження земельною ділянкою.
 
75.Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
76.За змістом вказаної норми державна реєстрація не є підставою виникнення речового права, однак забезпечує його офіційне визнання та підтвердження державою, у тому числі у відносинах з третіми особами. Відомості Державного реєстру речових прав презюмуються достовірними, доки не спростовані у встановленому законом порядку, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 201/10287/21.
 
77.Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, неправильно застосував норми матеріального права, не надав належної правової оцінки встановленим у справі обставинам та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, тому апеляційну скаргу потрібно задовольнити, рішення суду – скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

 
Оцінка аргументів апеляційної скарги
 
78.Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги при вирішенні спору, однак не вбачає необхідності надавати кожному з них окрему оцінку, оскільки дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

 
Оцінка аргументів апеляційної скарги
 
79.Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України кадастровий номер земельної ділянки є істотною умовою договору про відчуження об`єкта нерухомого майна, а його укладення має передбачати одночасний перехід права власності на відповідну земельну ділянку. Водночас за встановлених у справі обставин, зокрема з огляду на порядок набуття спірного майна у власність дарувальником, зазначення у спірному договорі дарування кадастрового номера земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, та відповідність відчуженого майна правовстановлюючим документам дарувальника, наведені позивачкою обставини, за відсутності доведення порушення її прав оспорюваним правочином, не є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.

 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
80.Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
81.Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
82.З огляду на наведене мотиви цієї постанови апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат
 
83.Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
84.Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
85.Керуючись статтями 141, 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381–384 ЦПК України, Житомирський апеляційний суд 

УХВАЛИВ:

 
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

3.Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Малаховська Ірина Валентинівна, про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 633 грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Підстави, строк, порядок касаційного оскарження, а також вимоги до форми і змісту касаційної скарги визначенні статтями 389 - 392 ЦПК України.
Судді

О. О. Бондар (суддя -доповідач) 

А. М. Шевчук

Т. М. Павицька 

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2026 року