Справа № 723/932/26
Провадження № 2/723/2149/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд 
? ? ? ? ? ? ? ? ? ?      Чернівецької області в складі:
? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?головуючого судді? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Бужори В.Т.,
? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? при секретарі судових засідань? ? ? ? ? ? ?   Чікал І.В.,
? ? ? ? ? ? ?за участю представника відповідача   ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в особі представника позивача ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», представник відповідача Кисельова Валентина Сергіївна про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Сторожинецького районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», представник відповідача Кисельова Валентина Сергіївна про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що 21.10.1986 позивач ОСОБА_2 прийнята до відповідача на роботу. 24.01.2025 позивач звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по віку відповідно ст. 38 КЗпП України. 
04.02.2026 відповідач повідомив позивачку, що їй відповідно до умов Галузевої угоди та колективного договору нарахована одноразова матеріальна допомога при звільненні вперше на пенсію в розмірі трьох середньомісячних заробітків (посадових окладів) у сумі 70 370, 88 грн. та додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно в розмірі п`яти середньомісячні заробітків (посадових окладів) у сумі 117 284, 80 грн. 
19.02.2026 відповідач своїм листом повідомив ОСОБА_2 , що належні суми заробітної плати (матеріальні допомоги при звільненні на пенсію вперше) в сумі 187 655, 68 грн. їй не виплачувалась, так як начебто в односторонньому порядку відповідач призупинив виплати до окремого рішення керівництва. 
Так, відповідно до листа відповідача начебто рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 № ЦТ-54/31 призупинено інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами підрозділів, зокрема матеріальних допомог. Відповідач не попереджав позивачку та Первинну профспілкову організацію Чернівецького відділення Вільної профспілки залізничників України, членом якої є ОСОБА_2 , про погіршення існуючих умов оплати праці. Відповідач проігнорував вимоги Галузевої угоди, Колективного договору, трудове законодавство і в день звільнення позивачки не здійснив виплату належних сум. 
У зв`язку з цим представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму одноразової грошової допомоги при звільненні на пенсію вперше у розмірі 70 370, 88 грн., суму додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільнені на пенсію вперше у розмірі 117 284, 80 грн. та суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати станом на 31.01.2026 у розмірі 10 730, 44 грн.
06.05.2026 року представник відповідача Кудлай О.Б. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що з моменту звільнення 24.01.2025 року позивач була обізнана, що одноразова матеріальна допомога їй не перерахована відповідачем. В день звільнення позивачу надано повідомлення про нараховані та утримані суми. 14.03.2022 року правлінням АТ «Українська залізниця» на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (редакція Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин станом на 24.01.2025) прийнято рішення про призупинення зокрема п.1.1.4 інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, в які входить матеріальна допомога. Зважаючи на ситуацію в державі, з метою стабілізації фінансово-економічного становища товариства, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати виникла необхідність запровадження окремих обмежувальних заходів тимчасово на період дії правового режиму воєнного стану та до нормалізації ситуації в товаристві. Дане рішення не позбавляло працівників права на отримання матеріальної допомоги під час воєнного стану, воно стосувалося відтермінування такої виплати з огляду на фінансовий стан товариства та виклики воєнного стану. Рішення правління від 14.03.2022 є локальним актом товариства, який стосується його діяльності та врегульовує питання оплати праці всіх працівників АТ «Укрзалізниця». Отже, відповідач мав право виразити свою ініціативу щодо зупинення дії окремих положень колективного договору та не виплачувати позивачу одноразову та додаткову матеріальні допомоги при звільненні. Оскільки вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною вимоги одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги при звільненні, то така вимога також не підлягає задоволенню. 
Щодо посилання позивача на практику Верховного Суду в цивільній справі № 211/7338/23 провадження № 61-8811св24 відповідач зазначає, що визнання незаконним та скасування рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2024, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №211/7338/23, п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на правильність вирішення судом першої інстанції позовної вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки впливати не може з огляду на те, що суд не вказав дату, з якої відповідний пункт рішення правління втрачає чинність, а отже втрачає чинність з дати набрання рішенням суду законної сили, тобто з 05.02.2025. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, п. 1.1.4 протокольного рішення від 14 березня 2022 року ще не був скасований. Крім того, протокольним рішенням №Ц-82/39 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 прийнято рішення про втрату чинності з 01.07.2024 року пункту 1.1. протокольного рішення №Ц-54/31. Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022. Отже, зазначене положення колективного договору щодо виплати матеріальної допомоги було чинним станом на момент звернення позивача щодо здійснення таких виплат і його застосування до спірних правовідносин відповідало чинному на той момент законодавству.
Щодо звільнення позивача від слати судового збору представник відповідача зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, тому при поданні до суду позовної заяви із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за умови відсутності у позивача пільг по сплаті судового збору, необхідно сплатити судовий збір. Станом на час відкриття провадження у справі судовий збір Позивачем не сплачений, докази сплати відсутні. 
Щодо недотримання позивачем вимог ч.2 ст.233 КЗпП України при зверненні до суду відповідач вважає, що позивач подав позов з пропуском термінів визначених чинним законодавством України. Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача 28.02.2026 року, водночас на підставі заяви позивача та наказу/розпорядження №16/ОС від 24.01.2025 ОСОБА_2 24.01.2025 була звільнена. Отже, про те, що виплати не будуть здійснені при звільненні позивача, а будуть проводитись після окремого рішення правління, позивач дізналася з наказу про припинення трудового договору №16/ОС від 24.01.2025, що підтверджується підписом позивача на даному наказі, підписаним останнім при ознайомленні з ними. Таким чином, позивач дізналася про нібито порушення свого права, про яке стверджує у своєму позові, ще 24.01.2025. Отже, у зв`язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду із даним позовом, наявні підстави для застосування встановленого статтею 233 КЗпП України строку. 
На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати позовну давність у справі та відмовити у задоволені позову. 
28.05.2025 року представник позивача ОСОБА_3 подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що позивач з відповідачем перебували в трудових відносинах, а виплати заробітної плати (заохочувальні виплати – матеріальні допомоги при звільнені на пенсію вперше) встановлені сторонами умовами Галузевої угоди та Колективного договору та віднесені до структури заробітної плати, а суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, що регулюється Законом № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» – є фондом додаткової заробітної плати, тобто входять в структуру заробітної плати, а тому п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати. 
Щодо звернення до суду за захистом порушеного права на заробітну плату в межах термінів позовної давності зазначає, що відповідач не повідомляв позивача про погіршення умов оплати праці відповідно до умов Галузевої угоди та Колективного договору. Позивачу про порушення його права стало відомо з листа-довідки Відповідача №186 від 19.02.2026. Таким чином, 19.02.2026 є датою обізнаності позивача про порушення його права на належні суми заробітної плати (заохочувальної виплати), термін давності для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат – не застосовується. 
Крім того, посилання на начебто погодження Протокольного рішення, ухваленого 14.03.2022, з боку Профспілки залізничників і транспортних будівельників України не може братися до уваги, оскільки відповідач: не проводив конференції трудового колективу щодо внесення змін/доповнень до Колективного договору Пасажирського вагонного депо Чернівці, відповідно до вимог ст. 13 «Про колективні договори і угоди»; не проводив повідомної реєстрації змін/ доповнень до Колективного договору, відповідно до вимог статті 15 Кодексу законів про працю України, статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та Постанови КМУ від 13 лютого 2013 р. № 115 Київ «Про порядок повідомної реєстрації галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод, колективних договорів»); не повідомляв працівника (позивача) про внесення змін/доповнень до колективного договору, відповідно до вимог ч.8 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди». Таким чином, відповідач (роботодавець) не має право змінювати/доповнювати текст Колективного договору в односторонньому порядку. 
Крім того, представник позивача Федоренко В.Г. подав до суду заперечення на клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що 198386,12 грн. позовних вимог входять в структуру заробітної плати, ці суми не є грошовим забезпеченням або компенсаційною виплатою до яких установлено тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, з врахуванням вимог ст.233 КЗпП України, строк звернення до суду з цим позовом не пропущено, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволені заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності у справі. 
24.07.2026 року представник відповідача ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначила, що вказана сума матеріальної допомоги не була нарахована позивачу при звільненні внаслідок призупинення виплат. Крім того, у відповідача діє 448 колективних договорів, сторонами яких є профспілки, які входять до складу Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України. Враховуючи відсутність в АТ «Укрзалізниця» єдиного колективного договору, та з огляду на те, що кількість колективних договорів становить 448, погодження підпункту 1.1.4 п. 1.1 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України, без окремого погодження з кожною із профспілок, які входять до її складу та які підписали ці 448 колективні договори, відповідає ст. 97 КЗпП України. Тобто, рішення про призупинення виплати матеріальної допомоги є спільним рішенням роботодавця та працівників, направленим на стабілізацію роботи товариства та забезпечення мінімально необхідних соціальних гарантій працівників в умовах воєнного стану. У подальшому виплати матеріальної допомоги при звільненні на пенсію, що були тимчасово призупинені, були поновлені та здійснювались згідно з графіками виплат в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 №Ц-82/63 виплату одноразової допомоги, яку призупинено згідно з підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022, відновлювати поетапно відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди працівників АТ «Укрзалізниця», які звільнились/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 в порядку черговості згідно з пунктом 2 цього рішення та з урахування пункту 3 цього рішення. В наказі зазначено про виплату одноразової допомоги з урахуванням вимог рішення правління від 14.10.2024 (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т.), позивач вказане рішення відповідача не оскаржує. Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені умовами колективного договору, їх зупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Лише з вересня 2025 року в ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» внесені зміни, які передбачають внесення змін до колективного договору передбачають погодження профспілкового комітету, до цього часу роботодавець мав право приймати рішення про призупинення окремих виплат передбачених колективним договором одноособово. Просить суд врахувати дані пояснення при винесенні рішення по справі. 
Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. 
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просила суд у задоволенні позову відмовити, суду пояснила, що товариство відновило здійснення виплат матеріальної допомоги працівникам у зв`язку із виходом на пенсію, однак з урахуванням дії воєнного стану та забезпечення фінансової стабільності товариства останнє здійснює нарахування поетапно згідно з графіком виплат в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.
Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією наказу (розпорядження) Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Чернівці філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 16/ОС від 24.01.2025 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 звільнено 24.01.2025, причина звільнення: за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком, за статтею 38 КЗпП України, підстава: заява ОСОБА_2 від 24.0.12025 року, виплатити: одноразову матеріальну допомогу відповідно до колективного договору виробничого підрозділу вагонне депо Чернівці п.5.1.3 одноразова грошова допомога при звільненні з роботи вперше у зв`язку з виходом на пенсію по віку в розмірі 3-х (трьох) середньомісячних заробітків при стажі роботи 38 років 03 місяців 03 дні та додаткової грошової допомоги в розмірі 5-ти (п`яти) середньомісячних заробітків при стажі роботи 38 років 03 місяць 03 днів. Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № 1-82/63 Ком.т.) (а.с.26).
Відповідно до копії довідки Первинної профспілкової організації Чернівецького відділення Вільної профспілки залізничників України від 19.02.2026 № 3 ОСОБА_2 є членом Первинної профспілкової організації Чернівецького відділення Вільної профспілки залізничників України. Заборгованості зі сплати профспілкових внесків немає. Окремі положення Галузевої угоди та «Колективного договору «Пасажирського вагонного депо Чернівці»» не призупинялись. АТ «Українська залізниця», філія «Пасажирська компанія», «Пасажирське вагонне депо Чернівці» з 24.02.2022 та по цей час жодного разу не виявляли ініціативу та не звертались до профспілки для проведення відповідних консультацій та переговорів щодо зміни, зупинення окремих положень Галузевої угоди та колективного договору чи їх переукладання та не інформували про таке призупинення (а.с.26).
Відповідно до копії витягу з Галузевої угоди на 2002-2006 роки, яка є чинна на цей час (пролонгована відповідно до ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди») п. 3.2.21. передбачено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок, понад 35 - 5 середньомісячних заробітків (а.с.27-29).
Відповідно до копії витягу з Колективного договору Пасажирського вагонного депо Чернівці, який є чинним по цей час (пролонгований відповідно до ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди») п. 5.1.3. передбачено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для жінок, понад 35 - 5 середньомісячних заробітків (а.с.30).
Відповідно до копії довідки Пасажирського вагонного депо Чернівці від 04.02.2026 року № 19 ОСОБА_2 дійсно працювала в ВП «Пасажирське вагонне депо Чернівці» Української залізниці Філії «Пасажирська компанія» провідником пасажирських вагонів. Матеріальна одноразова допомога при звільненні на пенсію в перше складає 3 (три) середньомісячних заробітки: сума 70370,88 грн. (сімдесят тисяч триста сімдесят грн. 88 коп.); Додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті, відповідно до Галузевої угоди та Колективного договору складає 5 (п`ять) середньомісячних заробітків: сума 117284 грн. 80 коп. (сто сімнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 80 коп) (а.с.31).
Відповідно до копії листа виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо Чернівці філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 19.02.2026 року № 186 рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 №Ц-54/31 призупинено інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с.31).
Відповідно до копії рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2024 року у справі №211/7338/23 визнано незаконним та скасовано п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с.33-37).
Відповідно до копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 07.05.2024 року у справі №211/7338/23 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення - в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування протокольного рішення в частині призупинення виплат та стягнення недоплаченої частки заробітної плати — відмовити (а.с.45-49). 
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2025 у справі №211/7338/23 постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2024 року скасовано, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року залишено в силі (а.с.38-44).
Відповідно до копії листа Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 06.09.2022 №Ц/3-91/1459/Цпроф/30-22 Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. За працівниками, які після 14.03.2022 не подали заяву на звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців (або іншого терміну, встановленого колективним договором) після настання цього права, право на отримання додаткової матеріальної допомоги зберігається протягом терміну, встановленого колективним договором, починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану, або у разі зміни зазначеного рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану (а.с.105).
Відповідно до копії витягу з протоколу № Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 пунктом 1 ухвалено, що виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.), відновлювати поетапно відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились / будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 в порядку черговості згідно з пунктом 2 цього рішення та з урахуванням пункту 3 цього рішення. Пунктом 2 ухвалено, що нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної 1 у пункті цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики (а.с.105-106).
Відповідно до копії витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 пунктом 1.1.4 ухвалено, що інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с.108).
Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Відповідно до ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заходи, спрямовані на запобігання, протидію та припинення мобінгу (цькування), а також заходи щодо відновлення порушених внаслідок мобінгу (цькування) прав. 
Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.
Згідно з ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: 
- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;
- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 квітня 2022 року №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи. Указом установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Відповідно до ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За частиною 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. 
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Як встановлено у судовому засіданні, наказом № 16/ОС від 24.01.2025 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_2 звільнено 24.01.2025 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком згідно ст. 38 КЗпП України, а також постановлено виплатити одноразову матеріальну допомогу при звільненні з роботи вперше у зв`язку з виходом на пенсію по віку в розмірі трьох середньомісячних заробітків та додаткову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі п`яти середньомісячних заробітків. Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № 1-82/63 Ком.т.). Вказані виплати не були виплачені позивачці, що не заперечується відповідачем.
В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. У подальшому виплати матеріальної допомоги при звільненні на пенсію, що були тимчасово призупинені, були поновлені та здійснювались згідно з графіками виплат в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 №Ц-82/63 виплату одноразової допомоги, яку призупинено згідно з підпунктом 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022, відновлювати поетапно відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди працівників АТ «Укрзалізниця», які звільнились/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 в порядку черговості згідно з пунктом 2 цього рішення та з урахування пункту 3 цього рішення. В наказі про звільнення позивача зазначено про виплату одноразової допомоги з урахуванням вимог рішення правління від 14.10.2024 (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т.). Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені умовами колективного договору, їх зупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Водночас, Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Крім того, суд враховує, що постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054).
На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні. 
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні одноразову та додаткову матеріальні допомоги, що зазначені в наказі відповідача від 24.01.2025.
Щодо доводів представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Рішенням № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Аналіз наведених норм права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Тому, посилання представника відповідача на те, що визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду із даним позовом повинен обраховуватися з 24.01.2025 року, тобто з дня ознайомлення позивача з наказом №16/ОС від 24.01.2025 про припинення трудового договору, в якому визначено виплатити одноразову матеріальну допомогу при звільненні з роботи вперше у зв`язку з виходом на пенсію по віку в розмірі трьох середньомісячних заробітків та додаткову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в розмірі п`яти середньомісячних заробітків та здійснити виплату матеріальної допомоги відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу № 1-82/63 Ком.т.), у цій частині є безпідставними з урахуванням вищевикладеного.
Таким чином, з врахуванням вимог ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом не пропущено.
Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення заробітної плати.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 983,86 гривень на користь держави. 
Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 141 , 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 , в особі представника позивача ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», представник відповідача Кисельова Валентина Сергіївна про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ: 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 : 
- одноразову грошову допомогу при звільнені на пенсію вперше у сумі 70 370,88 грн.;
- додаткову одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільнені на пенсію вперше у сумі 117 284,80 грн.; 
- компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати станом на 31.01.2026 року у сумі 10 730,44 грн.;
що разом становить – 198 386,12 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ: 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь держави судовий збір в розмірі 1 983,86 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня проголошення судового рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

СУДДЯ: