Справа № 314/1420/24
Провадження № 2/314/50/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2026 року       м.Вільнянськ 

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кононенко І.О., секретар судового засідання Баланюк Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань м. Вільнянськ цивільну справу №314/1420/24 за позовом ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ:19275892, Запорізька обл. Запорізький район, с.Михайлівка, вул.Шкільна, буд.11), третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, (ЄДРПОУ40302133, м.Запоріжжя, пр. Маяковського, буд.20а, )Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий" (ЄДРПОУ: 00849103, адреса: Запорізька область, Запорізький район, с.Дніпровка, вул.Паторжинського, буд.42) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди, 
а участю: 
представника позивача адвоката Василеги І.М.,
представника відповідача адвоката Мітасова М.І.
ВСТАНОВИВ:
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди, який був уточнений 10.10.2025 року. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 4,78 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 20.12.2007 року позивач та відповідач уклали договір оренди землі №736 земельної ділянки з кадастровим номером № 2321581300:05:001:0029, відповідно до умов якого, позивач передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, який 13.03.2014 року відповідач зареєстрував у Реєстраційній службі Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Згідно до п. 3.1 договору оренди землі, строк дії договору оренди становить десять років. Після спливу дії Договору оренди землі від 20.12.2007 року, позивач т відповідач 01.11.2012 було укладено Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №736 від 20.12.2007 року. 01.01.2013 року між нею та відповідачем укладено новий договір оренди земельної ділянки №736/1 строком на 10 років строком дії до 20.12.2022 року, реєстрація якого відбулася 13.03.2014 року. Після спливу дії Договору оренди землі №736/1 від 01.01.2013, позивач 27.01.2023 року та 07.05.2023 направила відповідачу заяву про припинення договору оренди землі та підписання Акту прийому/повернення належної їй на праві власності земельної ділянки. Відповідач звернення проігнорував.
Після спливу терміну договору, а також те, що позивач не мала наміру надалі продовжувати договірні відносини з приводу оренди землі з відповідачем, нею 01.06.2023 в своїх інтересах було укладено договір оренди землі належної йому на праві власності земельної ділянки з іншим орендарем.
Проте, 22.12.2023 державним реєстратором було відмовлено в реєстрації договору оренди землі від 01.06.2023 року з причин суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими поправами на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: згідно відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено наявність зареєстрованого іншого речового права- права оренди земельної ділянки (запис № 4964575 від 10.03.2014 року) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029 (реєстраційний №171326723215). Дата закінчення дії речового права: 01.01.2033 р. на підставі договору оренди землі № 736/1 від 01.01.2013 року, та додаткової угоди від 22.02.2022 року, укладеного у між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ 19275892) та орендодавцем ОСОБА_1 . Позивач 23 січня 2024 року письмово звернулась до відповідача з приводу надання їй інформації з приводу додаткової угоди від 22.02.2022 на подовження договору оренди землі №736/1 від 01.01.2013 на 10 років від її імені та просила надати відповідну інформацію та вказану додаткову угоду протягом 10 днів з дня отримання звернення. 07.02.2024 року відповідач звернення отримав, проте протягом 10 днів не відповів.  Позивач категорично заперечує факт укладення та підписання спірної додаткової угоди від 22.02.2022, зазначаючи, що він не надавав згоди на укладення цієї угоди, та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його волевиявлення на продовження орендних правовідносин. Підпис, наявний у спірному договору оренди землі від її імені як орендодавця, їй не належить. На переконання позивача, саме на підставі оспорюваного договору оренди землі орендар фактично безпідставно забезпечив державну реєстрацію права оренди щодо належної позивачу земельної ділянки, чим істотно обмежив її право власності як законного володільця земельної ділянки. Позивач вважає, що відсутність його волевиявлення на укладення спірного договору, свідчить про його неукладеність, що вказує на відсутність у відповідача права оренди, зареєстрованого на підставі вищевказаного договору оренди землі по закінченні строку оренди, передбаченому у договорі оренди № 736/1 від 01.01.2013 року. Оскільки право оренди у відповідача відсутнє, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача без належних правових підстав, а тому підлягає поверненню у володіння позивача, на підставі чого змушений звернутися до суду з відповідним позовом.
В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав зазначених у уточненій позовній заяві. 
Представник відповідача заперечував проти позову, надавши письмовий відзив згідно якого вважає не доведеним неукладеність такої додаткової угоди, оскільки наявні обставини фактичного виконання цього договору обома сторонами впродовж тривалого часу, що підтверджується доказами, а саме платіжними інструкціями, за якими ОСОБА_1 отримувала орендну плату, незважаючи на відсутність підпису позивача в спірній Додатковій угоді від 22.02.2022 року до Договору оренди земельної ділянки № 736/1 від 01.01.2013 року та систематичне отримання позивачем орендної плати, свідчить про те, що волевиявлення останнього на укладення цієї Додаткової угоди мало місце, що полягало у фактичній передачі позивачем земельної ділянки відповідачу, яка протягом досить тривалого часу користується вказаною ділянкою, належним чином зареєстрував вказаний договір оренди земельної ділянки, сплачує орендну плату позивачу, який отримував орендну плату і не відмовлявся від вказаних грошей. Подібну поведінку позивача визнає такою, що суперечить принципу справедливості, добросовісності та розумності (постанова Великої Палати ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). 
В судове засідання представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. 
В судове представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Жовтневий" не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. 
Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 20.12.2007 року між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Лещенко В.М.» укладено договір оренди землі №736 земельної ділянки з кадастровим номером № 2321581300:05:001:0029, відповідно до умов якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 2321581300:05:001:0029, яка знаходиться на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
Згідно з п. 2.1. договору оренди землі від 20.12.2007 року в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,78 га (рілля). 
Згідно до п. 3.1 договору оренди землі, строк дії договору оренди становить десять років.
13.03.2014 року, відповідач договір оренди землі від 20.12.2007 року, зареєстрував у Реєстраційній службі Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.
Після спливу дії Договору оренди землі від 20.12.2007 року, який був зареєстрований 13.03.2014 року позивач двічі зверталася до відповідача письмово про припинення договірних відносин та підписання акту прийому-передачі повернення йому земельної ділянки, що підтверджено рекомендованими поштовими повідомлення про вручення поштового відправлення.
22.12.2023 року згідно рішення № 70853687 про відому в проведенні реєстраційних дій позивачу стало відомо від державного реєстратору про те, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено наявність зареєстрованого іншого речового права оренди земельної ділянки (запис № 4964575 від 10.03.2014 року) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029 (реєстраційний № 171326723215). Дата закінчення дії речового права: 01.01.2033 р. на підставі договору оренди землі № 736/1 від 01.01.2013 року та додаткової угоди від 22.02.2022, укладеного між орендарем - Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ 19275892) та орендодавцем ОСОБА_1 .
Згідно до письмового звернення позивача від 23.01.2024 року до відповідача, вбачається, що він просить надати їй інформацію щодо укладення додаткової угоди від 22.02.2022 до договору оренди землі № 736/1 від 01.01.2013 та надати відповідний договір.
Позивач є власником земельної ділянки площею 4,78 га (рілля) яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2321581300:07:002:0039, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23.03.2013 року, за № 1552912.
Позивач при зверненні до суду з уточненим позовом 10.10.2025 року просить: визнати відсутнім у Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» (код ЄДРПОУ 19275892) права оренди на земельну ділянку загальною площею 4,78 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить позивачці на праві власності; усунути перешкоди у здійсненні права користування належною позивачці земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,78 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029, що розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом зобов`язання Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» повернути позивачу земельну ділянку з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029; стягнути з відповідача усі судові витрати.
Доводи позивача, викладені в уточненій позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст.93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з ст. 13 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно доч.1ст.14 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з ч.1 ст. 17 Закону «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
У ч. 1 ст. 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях ст. 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Так, відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 557-25 від 12.08.2025 року підпис, який розміщено у Додатковій угоді №1 від 22 лютого 2022 року про поновлення договору оренди земельної ділянки №736/1 від 01 січня 2013 року та внесення змін до нього в графі «Підпис орендодавця» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .
Суд приймає висновок судового експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 557-25 від 12.08.2025 року як належний доказ у справі, не ставить його під сумнів, оскільки він отриманий у передбаченим законом способом, не суперечить іншим матеріалам справи, виконаний у відповідності до вимог діючого законодавства, повноважними на це особами.
Оскільки у Додатковій угоді №1 від 22 лютого 2022 р. про поновлення договору оренди земельної ділянки №736/1 від 01 січня 2013 в розділі «Підписи сторін» в колонці «Орендодавець» « ОСОБА_1 » в графі, відведеній під підпис орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису, суд вважає, даний договір оренди неукладеним, тобто таким, що не відбувся, та про відсутність права оренди у відповідача, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Судом встановлено відсутність волевиявлення позивача при підписанні даного правочину, а відтак і відсутність згоди щодо всіх істотних умов Додаткової угоди №1 від 22 лютого 2022 року про поновлення договору оренди земельної ділянки №736/1 від 01 січня 2013 р. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі № 145/2047/16-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 144/1440/22 (провадження № 61-12561сво24) зроблено такі висновки: «як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди та про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача, як орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи (відповідача) за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, від 02.06.2025 у справі № 144/1440/22).
Судом встановлено, що позивач згоди на укладення Додаткової угоди №1 від 22 лютого 2022 про поновлення договору оренди земельної ділянки №736/1 від 01 січня 2013 р. з кадастровим номером №2321581300:05:001:0029 відповідачу не надавала, в неї не було волевиявлення на укладення спірного договору, відтак такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відсутність підпису позивачки у спірному договору оренди землі вказує на відсутність її волевиявлення щодо укладення нового договору оренди землі з відповідачем. 
Отже, спірний договір оренди землі є неукладеними, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Наявність зареєстрованого права оренди відповідача на спірну земельну ділянку після припинення з відповідачем договору оренди землі від 01.11.2012 року порушує право позивача вільно володіти та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відсутнім права оренди відповідача та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку позивачу, оскільки вона знаходяться у користуванні відповідача без належних правових підстав.
Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами факт не підписання договору оренди землі та, відповідно, його неукладеність, а також відсутність законних підстав користування відповідачем спірною земельною ділянкою.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 2422 грн. 40 коп.
Враховуючи, те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 6 ст. 138 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з ухвалою суду про призначення судової почеркознавчої експертизи, зупинення провадження у справі від 14.02.2025 року витрати за проведення експертизи покладено на позивача.
Відповідно до акту здачі-приймання висновку судового експерта № 557-25 від 12.08.2025 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вартість експертизи становить 13570 грн. 56 коп., які були сплачені позивачем.
Враховуючи, те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає, що витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 13570 грн. 56 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 263-265, 289 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов - задовольнити.
Визнати відсутнім у Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» (код ЄДРПОУ 19275892) права оренди на земельну ділянку загальною площею 4,78 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029, яка розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить позивачу на праві власності; 
Усунути перешкоди у здійсненні права користування належною позивачу земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,78 га (рілля) з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029 що розташована на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом зобов`язання Селянське (фермерське) господарство «Лещенко В.М.» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 2321581300:05:001:0029;
Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Лещенко В.М.» (ЄДРПОУ:19275892, Запорізька обл. Запорізький район, с.Михайлівка, вул.Шкільна, буд.11) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 15992 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 96 коп., які складаються із: судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 13570 грн. 56 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Іван Олександрович Кононенко

16.09.2026