ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2026 р. Справа№ 910/2940/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Майданевича А.Г. 
Коротун О.М. 

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: Бяков І.О. (директор), Зіченкова І.М.;
від відповідача: Васійчук Л.Ф.;
від третьої особи: не прибув, 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року
у справі №910/2940/26 (суддя С.О. Турчин)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" 
до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "ЮНЕКС БАНК"
про стягнення 473 400,00 грн,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (далі - відповідач) про стягнення 473 400,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю отриманих відповідачем коштів у розмірі 473 400,00 грн за банківською гарантією, наданою Акціонерним товариством "ЮНЕКС БАНК".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" безпідставно отримані кошти за банківською гарантією в сумі 473 400 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 5 680,08 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року у справі №910/2940/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, статей 526, 530, 629, 526, 560, 568, 612, 1212 Цивільного кодексу України.
Крім того, представник скаржника вказав, що акт №9 від 12.12.2025 року та акт №10 від 24.12.2025 року  свідчать про виконання робіт поза межами встановленого як строку виконання договору (755 календарних днів з дати надання дозволу на виконання робіт), так і строку дії банківської гарантії (16.11.2025 року). Тобто, станом на 06.11.2025 року позивач не виконав свої зобов`язання (роботи) згідно договору у повному обсязі, чим допустив прострочення своїх зобов`язань за договором, а отже, у відповідача були всі підстави для стягнення коштів за банківською гарантією.
Водночас, представник скаржника зауважує, що судом належним чином не досліджено зміст банківської гарантії, а саме, чи банківська гарантія забезпечувала повне невиконання умов договору, чи неналежне виконання зобов`язань за договором (зокрема, зі своєчасного виконання договору).
Так, за твердженням представника скаржника, враховуючи неналежне виконання позивачем як принципалом своїх зобов`язань за договором в частині прострочення виконання робіт за договором, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» через АБ «Укргазбанк» правомірно звернулося до Банку з письмовою вимогою від 05.11.2025 року № 1001ВИХ-25-6020 щодо сплати грошових коштів у розмірі 473 400,00 грн у зв`язку з настанням гарантійного випадку.
Разом з цим, представник скаржника вказав, що позивач (принципал) не вносив змін до умов Банківської гарантії щодо продовження строку її дії після внесених Змін №2 від 21.01.2025 року до Банківської гарантії №2023/1/805/V від 15.08.2023 року, а тому Акціонерне товариство «Укртрансгаз», в межах строку дії Гарантії, у максимально можливий для надання відповідачу строк (визначений договором) для завершення робіт, звернувся до Гаранта про стягнення 473 400,00 грн у зв`язку із порушенням відповідачем строку виконання зобов`язань (неналежне виконання).
Водночас, прострочення виконання робіт, за твердженням представника скаржника, є самостійним видом неналежного виконання договору, що виключає можливість визнання такого виконання належним, незалежно від подальшого фактичного завершення робіт, та є підставою для застосування заходів забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі гарантії).
Крім того, представник скаржника зауважив, що позивачем не доведено обставини, з якими пов`язує підстави повернення коштів (ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 1212 Цивільного кодексу України) у взаємозв`язку з умовами Банківської гарантії, а матеріали справи свідчать та підтверджують порушення Позивачем зобов`язань згідно договору, прав та законних інтересів Акціонерного товариства «Укртрансгаз».
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2026 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2026 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року у справі №910/2940/26 залишено без руху.
Апелянтом усунено недоліки та подано до суду докази сплати судового збору у розмірі 1,08 грн. та докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів Акціонерному товариству "ЮНЕКС БАНК".
Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року у справі №910/2940/26.
14.07.2026 року через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
Крім того, за твердженням представника позивача, звернення Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до банку-гаранта із вимогою про сплату коштів за банківською гарантією було здійснено за відсутності факту порушення позивачем своїх договірних зобов`язань. Тобто, у відповідача були відсутні передбачені законом та умовами договору правові підстави для реалізації права на отримання суми банківської гарантії.
Водночас, представник позивача зауважив, що у період з 15.04.2025 року по 14.07.2025 року виконання робіт було правомірно зупинено у зв`язку з неналежним виконанням замовником власних договірних обов`язків, а саме через незабезпечення фронту робіт та непогодження істотних умов, необхідних для їх виконання. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості виконувати роботи протягом 90 календарних днів з причин, які виникли виключно з вини замовника. Отже, будь-яке прострочення виконання робіт у цей період було відсутнє, оскільки неможливість виконання зобов`язань була зумовлена виключно поведінкою самого замовника.
Більш того, представник позивача вказав, що загальна сума виконаних робіт за актами №1-№10 складає 8 926 115,67 грн, що на 541 884,33 грн менше від передбаченої договором вартості 9 468 000,00 грн, що свідчить про істотну економію коштів при повному та належному виконанні позивачем своїх зобов`язань за договором, про що було повідомлено відповідача листом №24/12-3/25 від 24.12.2025 року.
При цьому, за твердженням представника позивача, роботи були фактично завершені позивачем 24.12.2025 року, тобто до закінчення скоригованого строку виконання робіт з урахуванням періоду їх правомірного зупинення. Отже, на момент звернення Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до банку-гаранта не існувало жодного факту невиконання чи неналежного виконання позивачем договірних зобов`язань, який міг би бути підставою для отримання коштів за банківською гарантією.
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2365/26 від 31.08.2026 року, у зв`язку перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.22., 2.3.43. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2940/26.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2026 року сформовано колегію суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2026 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року у справі №910/2940/26 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.
Представник скаржника в судовому засіданні 31.08.2026 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва скасувати. 
Представник позивача в судовому засіданні 31.08.2026 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва без змін. 
Представник третьої особи в судове засідання 31.08.2026 року Північного апеляційного господарського суду не прибув. Про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.  
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2023 року між Акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" (підрядник) був укладений договір про закупівлю робіт №2308000080 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язався за завданням замовника на свій ризик виконати відповідно до умов цього договору роботи по об`єкту "Ізоляційні роботи (Ремонт АПО газу КЦ №3 ДКС Більче-Волиця)", а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи.
Відповідно до п.13.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 01.11.2024 року, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення зазначених у розділі 6 гарантійних строків, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань. 
Згідно п.3.1. договору ціна договору становить 9468000,00 грн, в тому числі ПДВ 1578000,00 грн. 
Пунктом 5.1 договору передбачено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом строку, зазначеного у графіку виконання робіт, після отримання від замовника допуску до виконання робіт на об`єктах замовника.
У випадку зупинки робіт строк їх виконання продовжується в межах строку дії цього Договору на строк, еквівалентний строку зупинки робіт (пп.5.5.7. п.5.5. договору). 
Підпунктом 5.9.1. п.5.9. договору передбачено, що приймання виконаних робіт здійснюється на підставі актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), довідок про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3).
Відповідно до п.5.11. договору, роботи вважаються прийнятими замовником в повному обсязі шляхом підписання замовником та виконавцем без зауважень останнього акта приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) за цим договором.
У підпункті 7.3.20. пункту п.7.3. договору відповідно до проведення процедури закупівлі, зазначеної в п.7.2.9. договору, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 473400,00 грн, що становить 5% від суми договору.
Додатковою угодою №1 встановлено строк дії договору до 17.02.2025 року та внесли зміни до графіку виконання робіт, відповідно до якого строк виконання робіт становить 516 календарних днів після отримання від замовника допуску на об`єкт.
Додатковою угодою №2 сторони продовжили строк дії договору до 16.10.2025 року та встановили строк виконання робіт - 755 календарних днів після отримання від замовника допуску на об`єкт (з врахуванням днів зупинки виконання робіт).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним товариством "ЮНЕКС БАНК" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" (принципал) було укладено договір на приєднання №2023/1/805/V до публічної пропозиції на укладання договору про надання банківських гарантій АТ "ЮНЕКС БАНК" (про надання гарантії) від 09.08.2023 року, на виконання якого АТ "ЮНЕКС БАНК" видало банківську гарантію №2023/1/805/V від 15.08.2023 року (зі змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 26.09.2024 року та №2 від 21.01.2025 року) на суму 473400,00 грн на користь бенефіціара - Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" для забезпечення виконання зобов`язань принципала за договором №2308000080 від 22.08.2023 року.
Так, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов банківської гарантії банк надав Акціонерному товариству "УКРТРАНСГАЗ" безвідкличну та безумовну гарантію і прийняв безвідкличне та безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару будь-яку суму, в розмірі (UAH/980) 473 000,00 грн протягом 5 робочих днів після одержання письмової вимоги бенефіціара (далі - вимога) про сплату коштів за гарантією, без необхідності для бенефіціара обґрунтувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.
Умовами гарантії передбачено, що вимога бенефіціара про здійснення виплати має бути виписана на бланку бенефіціара та має містити:
- посилання на номер і дату цієї гарантії; 
- повідомлення про невиконання/неналежне виконання принципалом зобов`язань за договором, забезпечених цією гарантією; 
- підписи уповноважених осіб бенефіціара та відбиток печатки бенефіціара, посилання на номер і дату цієї гарантії; 
- платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагається до сплати за гарантією.
Строк дії гарантії встановлений до 16.11.2025 року (зі змінами №2 від 21.01.2025 року).
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 8926115,67 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, а саме:
- актом №1 приймання виконаних будівельних робіт від 19.04.2024 року;
- актом №2 приймання виконаних будівельних робіт від 25.10.2024 року;
- актом №3 приймання виконаних будівельних від 30.01.2025 року;
- актом №4 приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2025 року;
- актом №5 приймання виконаних будівельних робіт від 27.08.2025 року;
- актом №6 приймання виконаних будівельних робіт від 25.09.2025 року;
- актом №7 приймання виконаних будівельних робіт від 15.10.2025 року;
- актом №8 приймання виконаних будівельних робіт від 14.11.2025 року;
- актом №9 приймання виконаних будівельних робіт від 12.12.2025 року;
- актом №10 приймання виконаних будівельних робіт від 24.12.2025 року.
06.11.2025 року Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до АТ "ЮНЕКС БАНК" з письмовою вимогою №1001ВИХ-25-6020 від 06.11.2025 року за банківською гарантією №2023/1/805/V від 15.08.2023 року (зі змінами №1 від 26.09.2024 року та №2 від 21.01.2025 року) про перерахування грошових коштів за банківською гарантією у розмірі 473000,00 грн.
10.11.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" перерахувало на рахунок Акціонерного товариства "ЮНЕКС БАНК" грошові кошти у сумі 473400,00 грн з призначенням платежу сплата вимоги за банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язання №2023/1/805/V (платіжна інструкція № 4523 від 10.11.2025 року). 
АТ "ЮНЕКС БАНК" в свою чергу, 10.11.2025 року перерахувало на користь Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" оплату згідно банківської гарантії №2023/1/805/V від 15.08.2023 року у сумі 473400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 403 від 10.11.2025 року.
Так, за твердженням позивача, відповідач безпідставно отримав та не повернув кошти у розмірі 473 400,00 грн за банківською гарантією, наданою Акціонерним товариством "ЮНЕКС БАНК", оскільки, відсутні порушення виконання позивачем зобов`язання за договором від 22.08.2023 року, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 1ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі. 
Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України). 
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). 
Статтею 560 Цивільного кодексу України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (ст. 563 Цивільного кодексу України).
У постанові від 17.05.2024 року у справі № 910/17772/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (ч. 3 ст. 563 Цивільного кодексу України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.
Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. 
До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Звертаючись із позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" посилається на відсутність підстав для отримання відповідачем суми гарантії, оскільки ним виконано повністю умови договору про закупівлю робіт №2308000080 від 22.08.2023 року, про що свідчать підписані сторонами акти про завершення виконаних будівельних робіт, які були підписані без заперечень та зауважунь.
У свою чергу відповідач посилався на те, що підставою для виплати банківської гарантії є неналежне виконання принципалом зобов`язань за договором, що також забезпечувалося гарантією.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже, порушення зобов`язання.
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. 
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Отже, неналежне виконання зобов`язання - це порушення умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). При неналежному виконані боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які складають зміст договору або визначені законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі», забезпечення виконання договору про закупівлю - це надання забезпечення виконання зобов`язань учасником перед замовником за договором про закупівлю.
Отже, для вирішення цього спору слід передусім визначитись із тим, яке зобов`язання та щодо якого порушення забезпечувалися банківською гарантією (чи тільки невиконання зобов`язання в розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, чи також виконання з порушенням умов, визначених змістом договору (неналежне виконання)).
Так, судом першої інстанції встановлено, що за умовами договору про закупівлю робіт №2308000080 від 23.08.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" взяло на себе зобов`язання виконати роботи по об`єкту "Ізоляційні роботи (ремонт АПО газу КЦ №3 ДКС Більче-Волиця)".
У графіку виконання робіт (в редакції додаткової угоди №2 від 11.02.2025 року) строк виконання робіт з ремонту АПО газу КЦ №3 ДКС Більче-Волиця 755 календарних днів (з врахуванням днів зупинки виконання робіт) після отримання від замовника допуску на об`єкт.
Як підтверджено матеріалами справи та зазначено сторонами, позивач мав виконати роботи до 16.10.2025 року.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, відповідно до умов банківської гарантії №2023/1/805V остання забезпечується саме виконанням договору (виконання робіт з ремонту АПО газу КЦ №3 ДКС Більче-Волиця).
Як було встановлено вище, на виконання умов укладеного договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботи з ремонту АПО газу КЦ №3 ДКС Більче-Волиця, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1 від 19.04.2024 року, №2 від 25.10.2024 року, №3 від 30.01.2025 року, №4 від 31.03.2025 року, №5 від 27.08.2025 року, №6 від 25.09.2025 року, №7 від 15.10.2025 року, №8 від 14.11.2025 року, №9 від 12.12.2025 року та №10 від 24.12.2025 року.
Отже, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано скаржником, відповідно до укладеного між сторонами договору позивачем у повному обсязі виконані прийняті на себе зобов`язання щодо виконання робіт з ремонту АПО газу КЦ №3 ДКС Більче-Волиця.
Разом з цим, як правильно встановлено судом, враховуючи умови договору та додатків до нього, зокрема додатку №2 (графік виконання робіт), роботи за договором підрядником виконані у повному обсязі, проте із порушенням строків.
Водночас, у контексті спірних правовідносин, з огляду на законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції правомірно врахував встановлені у справі №910/12499/25 (справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗБУДІНЖИНІРИНГ" до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про визнання укладеними додаткової угоди та додатку) обставини щодо правомірності зупинення строку виконання підрядником робіт та як наслідок відтермінування строку виконання робіт за договором з 16.10.2025 року по 14.01.2026 року.
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі / спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі / спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Тобто, за змістом вказаної норми Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачений момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, в той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. 
До того ж до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільний кодекс України, а і спеціальний закон - Закон України "Про публічні закупівлі", відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин. Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору. При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.09.2024 року у справі №910/12114/23, від 25.03.2025 року у справі № 910/11352/24, від 15.01.2025 року у справі № 910/2024/24. 
Так, за висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 25.09.2024 року у справі №910/12114/23, від 25.03.2025 року у справі №910/11352/24, підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання позивачем (принципалом) договору, а не певне порушення строків його виконання. Водночас відповідач (бенефіціар) не позбавлений права вжити передбачених законом та договором заходів задля поновлення свого порушеного права внаслідок несвоєчасного виконання постачальником своїх договірних зобов`язань.
Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що судом належним чином не досліджено зміст банківської гарантії, а саме, чи банківська гарантія забезпечувала повне невиконання умов договору, чи неналежне виконання зобов`язань за договором (зокрема, зі своєчасного виконання договору).
Разом з цим, твердження скаржника, що позивачем допущено прострочення виконання робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт №8 від 14.11.2025 року, №9 від 12.12.2025 року та №10 від 24.12.2025 року, не спростовує вищевикладених висновків суду. 
З огляду на наведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, оскільки підрядник у повному обсязі виконав роботи за договором (хоча із простроченням), що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, які підписані сторонами без заперечень та зауважень та не заперечується відповідачем, суд першої інстанції обґрунтовано визнав твердження позивача про наявність підстав для повернення суми банківської гарантії у розмірі 473400,00 грн.
Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах по справі №910/12200/25 від 14.05.2026 року. 
Щодо твердження скаржника, що позивачем не доведено обставини, з якими пов`язує підстави повернення коштів (ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 1212 Цивільного кодексу України) у взаємозв`язку з умовами Банківської гарантії, а матеріали справи свідчать та підтверджують порушення Позивачем зобов`язань згідно договору, прав та законних інтересів Акціонерного товариства «Укртрансгаз», колегія суддів відзначає наступне.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Приписами статей 11, 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.
Аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Позивач у межах цього позову, керуючись приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, стверджував про відсутність правових підстав у відповідача на звернення до Банку із вимогою щодо виконання банківської гарантії. Тому отриманий гарантійний платіж у розмірі 473400,00 грн за твердженнями позивача останній кваліфікує, як безпідставно отримані грошові кошти.
Встановивши у межах даного позову відсутність гарантійного випадку (порушення позивачем зобов`язання, забезпеченого гарантією), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність обставин справи, дає підстави дійти безумовного висновку про безпідставність отриманих грошових коштів та як наслідок можливість застосування правової конструкції, передбаченої статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог. 
При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідач не позбавлений права вжити передбачені законом та договором заходи задля поновлення свого порушеного права внаслідок несвоєчасного виконання підрядником своїх договірних зобов`язань. При цьому умовами договору про закупівлю, зокрема п.8.4., передбачена відповідальність підрядника за порушення строків виконання робіт. 
Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену, зокрема в постановах від 18.10.2018 року у справі №910/21641/17, від 07.12.2021 року у справі №910/2831/20, від 17.05.2024 року №3500/19 тощо, є неприйнятними з огляду на те, що такі постанови прийнято Верховним Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення, зокрема у даній справі принципалом у повномук обсязі і без зауважень виконані свої зобов`язання. 
Посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для апеляційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Підставою для апеляційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови, саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. До того ж цитування скаржником окремих висновків, наведених у відповідних постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави апеляційного оскарження судових рішень, передбаченої ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для апеляційного оскарження, має місце тоді, коли суд першої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.
Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 154/3029/14-ц.
Водночас, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були враховані висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 17.05.2024 року у справі № 910/17772/20 на які посилався скаржник в апеляційній скарзі. 
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсах.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. 
Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року у справі №910/2940/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2026 року у справі №910/2940/26 залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/2940/26 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата підписання 01.09.2026 року.