ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 908/1561/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю 
Улісс-Тур» - Кищука С.Л.,
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях - не з`явився, 
Державної податкової служби України - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур»

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2026 (у складі колегії суддів: Дармін М.О. (головуючий), Кощеєв І.М., Чус О.В.) 
та рішення Господарського суду Запорізької області від 06.10.2025 (суддя Проскуряков К.В.)

у справі № 908/1561/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур»
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Державної податкової служби України 
про визнання укладеним договору оренди нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» (далі - ТОВ «Улісс-Тур») звернулося до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - РВ ФДМУ), Державної податкової служби України про визнання укладеним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, - нежитлового приміщення № 1 першого та другого поверхів будівлі (Літ. А-2), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ої бригади, 10-А, площею 827,2 кв. м, яке обліковується на балансі Головного управління ДПС у Запорізькій області (відокремлений підрозділ).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної у січні 2020 року процедури вивчення попиту на об`єкт оренди наказом РВ ФДМУ від 30.01.2020 № 12/1-54 було вирішено укласти з позивачем договір оренди зазначеного нерухомого майна, проте відповідачі ухиляються від підписання договору оренди, чим порушують права позивача.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.10.2025, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у травні 2026 року ТОВ «Улісс-Тур» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.06.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 908/1561/25 за касаційною скаргою ТОВ «Улісс-Тур» з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.07.2026.
Відповідачі у відзивах на касаційну скаргу зазначають про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
РВ ФДМУ, Державна податкова служба України у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.
Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання. 
У судовому засіданні 08.07.2026 представник Державної податкової служби України, якій було задоволено клопотання про проведення судового засідання у справі № 908/1561/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суд, у зв`язку з технічною неможливістю не зміг приєднатися до участі в судовому засіданні.
Відповідно до частини 5 статті 197 ГПК ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.
Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв відповідачів, щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (окрім Державної податкової служби України), також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників зазначених учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 14.03.2019 Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради звернувся до РВ ФДМУ по Запорізькій області з листом № 01-19/01-0082 про передачу в оренду державного нерухомого майна - двоповерхової адмінбудівлі, загальною площею 827,2 кв. м, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, буд. 10-А, що перебуває на балансі ДФС у Запорізькій області. 

РВ ФДМУ у листах від 20.03.2019 № 07-13-01266, № 19-13-01267 просило ДФС надати висновок про умови договору оренди або про відмову в укладанні договору оренди, а також надати документи для початку процедури конкурсного відбору суб`єктів оціночної діяльності (СОД).

22.04.2019 на адресу РВ ФДМУ надійшов лист ДФС від 16.04.2019 № 8147/5/99-99-03-04-02-16 з висновками щодо можливості передачі в оренду державного нерухомого майна. 17.09.2019 Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради повідомив РВ ФДМУ про залишення без розгляду своєї заяви від 14.03.2019.
25.09.2019 ТОВ «Улісс-Тур» звернулося до РВ ФДМУ із заявою про передачу в оренду державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 першого та другого поверхів будівлі (Літ. А-2), розташованого у м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ої бригади, 10-А, площею 827,2 кв. м, та укладання з товариством договору оренди. 
18.12.2019 у газеті «Відомості приватизації» № 51 було розміщено оголошення про конкурс з відбору СОД з метою приватизації об`єкта - приміщення 827,2 кв. м першого та другого поверхів будівлі у м. Запоріжжя вул. Героїв 93-ї бригади, 10-А. Конкурс проводився 09.01.2020. 
15.01.2020 у газеті «Відомості приватизації» № 3(1283) розміщено оголошення про передачу об`єктів державної власності в оренду, серед яких зазначено об`єкт, щодо якого ТОВ «Улісс-Тур» звернулося до РВ ФДМУ (інформація про оголошення розміщена на офіційному сайті.
За інформацією про намір передати в оренду об`єкти державного майна, щодо яких надійшли заяви, наведеною в оголошенні, пропонувалось передати в оренду об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № 1 першого та другого поверхів будівлі (Літ. А-2), розташований у м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ої бригади, 10-А, площею 827,2 кв. м, вартість майна за незалежною оцінкою 1 899 781,00 грн, строком 2 роки 364 дні, з цільовим призначенням: розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення; балансоутримувач нерухомого майна Головне управління ДФС у Запорізькій області.
Згідно з приміткою в оголошенні та умов передачі в оренду нерухомого майна державної власності, заяви про оренду зазначених в оголошенні об`єктів приймаються протягом десяти робочих днів після опублікування оголошення за адресою: 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначене майно перебуває на балансі Головного управління ДПС у Запорізькій області; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 261957223101, номер об`єкта в РПВН 6149572, номер запису про інше речове право 41926866 (дата реєстрації 12.05.2021). 
ТОВ «Улісс-Тур», враховуючи зміст розміщеної публікації в газеті «Відомості приватизації» від 15.01.2020 №3 (1283), звернулося до РВ ФДМУ з листом від 20.01.2020 № 13, надавши конверт із заявою на оренду державного нерухомого майна, що пропонувалось до передачі в оренду та відповідно до якого здійснювалось вивчення попиту. 
30.01.2020 наказом РВ ФДМУ №12/1-54, враховуючи згоду Державної фіскальної служби України на передачу в оренду державного нерухомого майна (лист від 16.04.2019 №8147/5/99-99-03-04-0216), наказ Фонду державного майна України від 17.01.2019 № 39 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», на підставі заяви ТОВ «Улісс-Тур», яка надійшла до Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області із супровідним листом вх. №11/1/00251 від 21.01.2020, за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди вирішено укласти договір оренди державного нерухомого майна, яке належить до сфери управління Державної фіскальної служби України, а саме: нежитлового приміщення № 1 загальною площею 827,2 кв. м першого та другого поверхів будівлі літ А-2, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ої бригади, 10-А, що перебуває на балансі Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області з ТОВ «Улісс-Тур» строком 2 роки 364 дні.
Починаючи з 19.02.2020 між позивачем та відповідачами велося листування щодо підписання та укладення у відповідній редакції договору оренди державного нерухомого майна.
Проте, у листі від 13.05.2025 № 21272/6/08-01-17-01-12 Головне управління ДПС у Запорізькій області повідомило ТОВ «Улісс-Тур» про відсутність правових підстав для підписання договору оренди, оскільки згідно із Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 №157-ІХ орендодавцем державного нерухомого майна є Фонд державного майна України, відповідно питання передачі об`єкта в оренду вирішується згідно з Порядком передачі майна в оренду.
ТОВ «Улісс-Тур» звернулося до суду із зазначеним позовом і просило суд визнати укладеним між ТОВ «Улісс-Тур» (орендар), РВ ФДМУ (орендодавець) та Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (відокремлений підрозділ) (балансоутримувач) договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, яке обліковується на балансі Головного управління ДПС у Запорізькій області (відокремлений підрозділ) у відповідній редакції.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовив та мотивував таке рішення тим, що станом на дату прийняття рішення укладення договору оренди спірного нерухомого майна не є можливим в силу вимог закону, оскільки з 01.02.2020 введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX, яким запроваджено нову модель передачі майна в оренду, що передбачає проведення електронного аукціону через ЕТС. Суд також зазначив, що наказом ФДМУ від 07.09.2023 № 1596 спірний об`єкт включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, а відповідно до статті 7 зазначеного Закону наявність об`єкта в переліку об`єктів приватизації є підставою для відмови у включенні майна до одного з Переліків. Крім того, суд встановив, що надаючи згоду на передачу в оренду спірного нерухомого майна, ДФС не розглядала звернення саме ТОВ «Улісс-Тур» про його оренду, згода була надана на звернення РВ ФДМУ ще до відповідного звернення позивача, а потенційним орендарем було визначено Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Суд погодився з доводами відповідача-2 про порушення РВ ФДМУ вимог пункту 4 статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII в частині отримання згоди органу, уповноваженого управляти відповідним майном, оскільки ДПС не було надано згоду щодо погодження умов договору оренди майна на звернення саме позивача.
У поданій касаційній скарзі ТОВ «Улісс-Тур» в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень послалося на те, зокрема, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору неправильно застосували положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та не врахували тих обставин, що позивач вчинив необхідні дії, передбачені законодавством, для укладення договору оренди, тому відсутні підстави для відмови в позові. При цьому скаржник послався на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 922/4638/16, від 04.02.2020 у справі № 914/173/18, від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 05.07.2022 у справі № 909/479/21, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21, від 26.09.2024 № 902/489/23, від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, у питаннях укладення договорів оренди. Скаржник також послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, де наголошено на принципі «належного урядування», згідно з яким державні органи не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, а ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу. Також скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції при підготовці судового рішення порушено вимоги пункту 7 частини 2 статті 240 ГПК, а саме не підписано всім складом суду у день його складання.
Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 638 ЦК встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XIІ (який був чинний до 01.02.2020) (далі - Закон № 2969) визначалися організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.
Відповідно до статті 5 Закону № 2269 Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва виступали Орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам. 
Порядок укладення договору оренди було визначено статтею 9 Закону № 2269, відповідно до частини 2 якої у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.
Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди (частина 3 статті 9 зазначеного Закону).
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2269, орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди. Орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо: прийнято рішення про приватизацію або перед приватизаційну підготовку цих об`єктів; об`єкт включено до переліку підприємств, що потребують залучення іноземних інвестицій, згідно з рішенням Кабінету Міністрів України чи органів місцевого самоврядування; орган Антимонопольного комітету України не дає згоди, виходячи з підстав, наведених в абзацах другому - четвертому частини другої цієї статті; державний партнер (концесієдавець) не дає згоди на укладення договору оренди стосовно об`єкта, щодо якого прийнято рішення про доцільність здійснення державно приватного партнерства, у тому числі концесії; орендодавець, зазначений в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, прийняв рішення про укладення договору оренди нерухомого майна з бюджетною установою; є інші підстави, передбачені законом.
Частина 1 статті 10 Закону № 2269 визначає істотні умови договору оренди: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.
Частиною 2 статті 10 Закону № 2269 встановлено, що укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України , типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.
Згідно з частиною 3 статті 10 Закону № 2269 за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови. 
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 2269 договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. 
З 01.02.2020 введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX (далі - Закон № 157), яким визнано таким, що втратив чинність Закон № 2269-XIІ з дня введення в дію цього Закону.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 157 визначено особливості перехідного періоду у зв`язку з набранням ним чинності. Так, якщо оголошення про вивчення попиту на майно державної або комунальної власності було оприлюднено до дати введення в дію цього Закону, але станом на дату введення в дію цього Закону: орендодавець не провів конкурс на право оренди відповідного майна згідно з правилами, встановленими законодавством, яке діяло до дати введення в дію цього Закону, орендодавець зобов`язаний протягом 20 робочих днів з дня введення в дію цього Закону оприлюднити в ЕТС оголошення про передачу відповідного майна в оренду згідно із статтею 12 цього Закону; орендодавець, представницький орган місцевого самоврядування (або визначений ним орган) не ухвалив рішення про надання відповідного майна в оренду заявнику (у разі, якщо на конкурс було подано лише одну заяву) згідно з правилами, встановленими законодавством, яке діяло до дати введення в дію цього Закону, орендодавець зобов`язаний протягом 20 робочих днів з дня введення в дію цього Закону оприлюднити в ЕТС оголошення про передачу відповідного майна в оренду згідно із статтею 12 цього Закону або передати питання на розгляд уповноваженого органу, до сфери компетенції якого віднесено прийняття рішення про включення об`єкта до відповідного Переліку. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили такі обставини: 
- в процесі вирішення питання щодо укладення договору оренди майна з позивачем не було дотримано вимог пункту 4 статті 9 Закону № 2269-XIІ в частині отримання згоди з органом уповноваженим управляти відповідним майном, оскільки після звернення позивача до ГУ ФДМУ не було отримано згоди ДПС України щодо погодження умов договору оренди майна, з огляду на що, виходячи із правовідносин, які склались між сторонами, укладення договору оренди не є обов`язком ДПС України, визначеним законодавством, що діяло на той момент;
- укладення договору оренди державного майна у цьому випадку є можливим за наявності чинної згоди органу управління майном, яким у даному випадку є Державна податкова служба України, наявність якої встановлено не було;
- позивач просить суд визнати укладеним варіант договору про оренду нерухомого майна, який до цього не був погоджений з іншими сторонами, що не відповідає положенням статей 6, 627, 628 ЦК;
- статтею 15 Закону № 157-IX встановлений перелік суб`єктів, які мають право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону, однак, до вказаного переліку позивач не відноситься;
- перелік документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затверджений наказом Фонду державного майна України від 15.02.2013 № 201, на який посилається позивач, втратив чинність 23.10.2023;
- відповідно до вимог пункту 7 частини 1 статті 7 Закону України № 157-IX підставами для відмови у включенні майна до одного з Переліків або виключення майна із одного з Переліків для подальшої передачі зазначеного майна в оренду є, зокрема, наявність об`єкта в переліку об`єктів, що підлягають приватизації;
- наказом ФДМУ «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)» від 07.09.2023 № 1596, об`єкт включено до Переліку, що підлягає приватизації;
- станом на дату прийняття рішення у цій справі укладення договору оренди спірного нерухомого майна, що належить до державної власності та яке обліковується на балансі Головного управління ДПС у Запорізькій області, не є можливим в силу вимог закону. 
Суди попередніх інстанцій з огляду на предмет і підстави заявленого позову, надавши оцінку поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог і заперечень, встановивши обставини не дотримання порядку укладення договорів оренди державного майна, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі в питаннях погодження укладення такого договору з особою, яка є балансоутримувачем такого майна, про що позивачу було достеменно відомо, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Посилання позивача на порушення його прав, а також принципу належного урядування не приймається до уваги, оскільки передача в оренду державного майна має нормативну основу в національному законодавстві, норми якого є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними, тому у сукупності із встановленими у цій справі фактичними обставинами справи, що свідчать у тому числі про недотримання позивачем зазначених вимог законодавства щодо порядку укладення таких договорів, відповідні доводи позивача є безпідставними.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на загальні висновки Верховного Суду у наведених ним постановах щодо підстав застосування норм законодавства про оренду державного майна без обґрунтування подібності правовідносин у цих справах зі справою, в якій подано касаційну скаргу, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, норм матеріального права у контексті підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.
Суд касаційної інстанції зазначає, що аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.
Доводи скаржника щодо не підписання постанови суду апеляційної інстанції всім складом суду, спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 14.04.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини постанови, яка підписана всім складом суду (т.2 а.с. 124), а повний текст постанови Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2026 суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. підписано 14.05.2026, а суддею Кощеєвим І.М. - 18.05.2026 у зв`язку із перебуванням судді у відпустці, про що свідчить зміст самої постанови суду апеляційної інстанції та не є порушенням норм процесуального закону.
Отже, підстави касаційного оскарження судових рішень не знайшли свого підтвердження під час розгляду касаційної скарги.
Посилання у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального закону щодо надання оцінки поданим сторонами доказам та встановлення обставин, що мають значення для справи, Верховний Суд вважає формальними, адже в оскаржуваних судових рішеннях скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах. 
Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.
Доводи, наведені в касаційній скарзі, що стосуються процесу доказування, оцінки доказів судом, фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, проте відповідно до норм статті 300 ГПК зазначене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржених судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Улісс-Тур» залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2026 та рішення Господарського суду Запорізької області від 06.10.2025 у справі № 908/1561/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко