Справа № 466/5114/26 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 33/811/1233/26 Доповідач: Березюк О. Г. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., з участю ОСОБА_1 та її захисника Мартинюка Є.О., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 30 червня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.06.2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 665,60 гривень.
Згідно постанови суду 01.06.2026 року близько 15 год. 40 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , будучи рідною сестрою чоловіка потерпілої – громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, без нанесення тілесних ушкоджень, а саме: погрожувала фізичною розправою, кричала, чинила психологічний тиск, штовхала, тягнула за руку, внаслідок чого була завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю потерпілій. Такими діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
 
На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції не встановлено фактичних обставин справи, зокрема те, що зібраними доказами неможливо встановити дійсні обставини події, що мала місце та взято до уваги жодним чином пояснення самої ОСОБА_1 про те, що не вчиняла жодних протиправних дій як по відношенню ОСОБА_2 та своєї племінниці, яка хотіла побачити свою племінницю та поспілкуватися, однак з незрозумілих причин її мати ОСОБА_2 почала голосно кричати та просити про допомогу. Крім цього, апелянт зазначає, що пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи не були безпосередніми очевидцями події. Також апелянт зазначає, що не є родичем ОСОБА_2 , з нею ніколи не проживала, спільним побутом ніколи не була пов`язана, а тому не може бути суб`єктом скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП
Розглянувши матеріали справи № 466/5114/26, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, які підтримали апеляційні вимоги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП суд першої інстанції покликався у судовому рішенні на протокол про адміністративне правопорушення ВБА №214774 від 05.06.2026 року, заяву ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_2 ,.
Проаналізувавши у сукупності письмові докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП, які б підпадали під ознаки дій психологічного характеру щодо племінниці ОСОБА_2 , за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, при з`ясуванні обставин вчинення правопорушення та встановленні наявності або відсутності в діях особи ознак фізичного чи психічного домашнього насильства, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Сварку можна визначити як суперечку, емоційно неконтрольоване негативне спілкування, предметом якого найчастіше є неузгодження щодо дрібних побутових питань, яке полягає у доведенні кожною стороною власної правоти, із вживанням сторонами взаємних образ та звинувачень.
Конфліктом є особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже наявна одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Отже, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, а саме сварки із використанням образливих слів, не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Більше того, з матеріалів справи встановлено, що мала місце конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є дружиною загиблого брата ОСОБА_1 , з приводу можливості побачитися ОСОБА_1 як тітки, з племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не можливо визначити як домашнє насильство. При цьому, з матеріалів справи не вбачається того, що ОСОБА_1 є близькою людиною як для ОСОБА_2 , так і для племінниці ОСОБА_3 , оскільки останні не проживають та ніколи не проживали разом, жодним чином між собою не пов`язані і не були пов`язані в минулому спільним побутом, спільними правами чи обов`язками, а тому в розумінні ст.173-2 КУпАП ОСОБА_1 по відношенню як до ОСОБА_2 , так і відносно ОСОБА_3 , не може бути суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, а саме домашнього насильства.
При цьому, як свідчить зміст протоколу серії ВБА №214774 від 05.06.2026 року, викладена у ньому суть адміністративного правопорушення не відповідає юридичному формулюванню та ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, оскільки такий ґрунтується на припущеннях щодо можливої заподіяної шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , при цьому суд першої інстанції формулюючи доведене звинувачення відносно ОСОБА_1 також виклав його у формі припущення, оскільки доведенню поза розумним сумнівом підлягає не лише факт вчинення дій, що містять ознаки насильства, а також заподіяння такими діями шкоди потерпілому.
Отже, суть правопорушення, викладена в протоколі ВБА №214774 від 05.06.2026 року та в постанові суду першої інстанції, не відповідає правовій кваліфікації складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Таким чином апеляційний суду вважає, що висновки суду першої інстанції з цього приводу не відповідають фактичним обставин справи.
Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Отже, постанова суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 30 червня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати, а провадження у справі №466/5111/26 відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського 
апеляційного суду Березюк О.Г.