ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року 

м. Київ

cправа № 911/3440/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - Крикунов О.В.
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 (у складі колегії суддів: Бестаченко О.Л. (головуючий), Шаратова Ю.А., Скрипки І.М.)
та рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 (суддя Черногуз А.Ф.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі
до Фізичної особи-підприємця Семенця Анатолія Івановича
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. Фізична особа-підприємець Оганесян Наріне Овікі (надалі - ФОП Оганесян Н.О., Позивач, Скаржник) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Семенця Анатолія Івановича (надалі - ФОП Семенець А.І., Відповідач) про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0896 га, кадастровий номер 3210700000:12:009:0123, розташованою за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Гоголя, 20-Г.
Позивач просить відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення його прав, шляхом звільнення її частини площею 0,0291 га від будівельних матеріалів, будівельного сміття та об`єктів малої архітектурної форми, а також запобігти вчиненню дій, що порушують ці права або створюють небезпеку їх порушення.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач під час проведення будівельних робіт у суміжному приміщенні розміщує будівельні матеріали та будівельне сміття на належній Позивачу земельній ділянці, внаслідок чого її частина є захаращеною. За твердженням Позивача, такі дії створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2026, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі № 911/3440/25, у задоволенні позову відмовлено.
2.2. Суди виходили з недоведеності створення саме Відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою Позивача. Зазначили, що подані докази не підтверджують використання Відповідачем спірної земельної ділянки або розміщення належних йому будівельних матеріалів у її межах.
Оцінюючи схему території земельної ділянки, складену інженером-землевпорядником, суди зауважили, що вона не є документом уповноваженого органу, складеним під час здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, або висновком судової експертизи. Водночас надані фото- та відеоматеріали, за оцінкою судів, не підтверджують розміщення будівельних матеріалів саме в кадастрових межах земельної ділянки Позивача та їх належності Відповідачу.
За висновком судів, матеріали розгляду звернення ФОП Оганесян Н.О. правоохоронними органами містять відомості про проведення реконструкції належного Відповідачу приміщення та надання ним дозвільних документів, однак не містять висновків щодо самовільного зайняття ним земельної ділянки Позивача й належності йому розміщеного на ній майна. Суди зазначили, що саме проведення будівельних робіт у суміжному приміщенні не свідчить про порушення прав Позивача без доведення використання його земельної ділянки або створення перешкод у користуванні нею.
Крім того, суди вказали на відсутність актів обстеження земельної ділянки уповноваженими органами, висновків експертних досліджень або інших належних доказів, які б підтверджували встановлення у визначеному законом порядку факту самовільного зайняття Відповідачем частини спірної земельної ділянки.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі ФОП Оганесян Н.О. просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі № 911/3440/25 й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
3.2. В обґрунтування касаційної скарги Скаржник указує на:
- неправильне застосування статей 73, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків щодо стандарту вірогідності доказів та їх оцінки у сукупності, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, а також Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 та від 03.06.2025 у справі № 914/855/24. 
На переконання Скаржника, суди безпідставно визнали такими, що не підтверджують правомірність позовних вимог, докази, зокрема, схему земельної ділянки, складену сертифікованим інженером-землевпорядником, фото- та відеоматеріали, не оцінивши їх у сукупності з матеріалами перевірки правоохоронних органів і поясненнями Відповідача щодо проведення реконструкції належного йому приміщення, яке межує із земельною ділянкою Позивача. Стверджує, що зазначені докази у взаємному зв`язку підтверджують створення саме Відповідачем перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою. При цьому, за його позицією, суди не врахували, що ФОП Семенець А.І. не подав відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу й доказів на спростування доводів Позивача;
- неправильне застосування статті 59 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.01.2024 у справі № 917/1732/22, щодо забезпечення права на справедливий судовий розгляд та участь представника у розгляді справи.
Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкладенні розгляду справи попри участь його представника як захисника у кримінальному провадженні, що підтверджується вироком Святошинського районного суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 759/23294/25. Вважає необґрунтованим посилання суду на можливість залучення іншого представника з огляду на право вільного вибору захисника та недостатнє володіння Позивачем українською мовою.
3.3. Ухвалою Суду від 29.07.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Оганесян Н.О. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та призначено справу до розгляду.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. Позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0896 га, кадастровий номер 3210700000:12:009:0123, розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Гоголя, 20-Г.
4.2. За твердженням ФОП Оганесян Н.О., ФОП Семенець А.І. під час реконструкції належного йому суміжного приміщення розміщує на цій земельній ділянці будівельні матеріали та сміття, що перешкоджає її використанню, зокрема будівництву торгово-офісної будівлі, на яке Позивач має дозвіл.
4.3. На підтвердження зазначених обставин Позивач надав схему території земельної ділянки, відповідно до якої її частина площею 0,0291 га загромаджена будівельними матеріалами, сміттям та об`єктами малої архітектурної форми, а також фото- та відеоматеріали.
4.4. За результатами звернення Позивача до правоохоронних органів складено доповідну записку та надано лист від 25.07.2025 № 0-115. Під час перевірки Відповідач повідомив про належність йому приміщення торговельного центру " Сільпо " на вул. Соборній, 64/1 у м. Василькові, проведення його реконструкції та надав дозвільні документи на виконання будівельних робіт.
4.5. Позивач направив Відповідачу претензію з вимогою звільнити земельну ділянку від будівельних матеріалів або укласти договір її оренди. У відповіді від 08.10.2025 № 08/10 Відповідач заперечив обґрунтованість цих вимог, пославшись на наявність дозвільних документів на реконструкцію та відсутність із його боку дій, які перешкоджають господарській діяльності Позивача.
Вважаючи порушення свого права неусунутим, Позивач звернувся із цим позовом.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ФОП Оганесян Н.О. не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.3. З огляду на мотиви оскаржуваних судових рішень та доводи касаційної скарги предметом касаційного перегляду є перевірка дотримання судами вимог статей 73, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України щодо застосування стандарту вірогідності доказів та правил їх оцінки у сукупності в контексті висновків Верховного Суду, наведених Скаржником, а також дотримання судом апеляційної інстанції права Позивача на справедливий судовий розгляд у зв`язку з відмовою у відкладенні розгляду справи за клопотаннями його представника.
З приводу наведеного Суд зазначає таке.
5.4. Згідно з частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.
5.5. Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України унормовано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
5.6. Відповідно до частини першої статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
5.7. За змістом статті 391 Цивільного кодексу України, негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень). Такий правовий висновок викладено в пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Отже, необхідною передумовою задоволення позову про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою є доведення порушення прав Позивача саме Відповідачем.
5.8. За змістом статей 73, 74, 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України суд установлює обставини справи на підставі доказів, а кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть доводитися іншими засобами. Обставина вважається доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вірогідними, ніж докази на її спростування. Суд оцінює докази за внутрішнім переконанням на основі їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, перевіряючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, а вірогідність та взаємозв`язок доказів - у сукупності. Жоден доказ не має наперед установленої сили, а його врахування чи відхилення підлягає мотивуванню.
5.9. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (пункт 81) та від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 (пункт 9.58) зазначено, що принцип змагальності покладає тягар доказування на сторони. Висновок про існування певної обставини має бути більш переконливим, ніж протилежний. Саме неспростування тверджень іншою стороною не є підставою для визнання їх доведеними.
5.10. У постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 (пункти 70- 74, 82-85) та від 03.06.2025 у справі № 914/855/24 (пункти 86- 91) наголошено, що стандарт вірогідності передбачає зіставлення доказів на підтвердження та спростування відповідних обставин. Суд повинен оцінити кожний доказ окремо та докази у сукупності, врахувати їх взаємний зв`язок і мотивувати їх врахування або відхилення.
5.11. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 зазначила, що висновки суду можуть ґрунтуватися на встановленій за сукупністю доказів більшій імовірності існування відповідних обставин, а сторона, яка заперечує доводи опонента, має їх спростовувати доказами, аргументами та поясненнями (пункти 79, 80). 
5.12. З огляду на предмет і підстави заявленого позову з`ясуванню підлягали обставини створення саме Відповідачем перешкод у користуванні належною Позивачу земельною ділянкою шляхом розміщення на ній будівельних матеріалів та будівельного сміття. Отже, значення для вирішення спору має встановлення зв`язку між діями Відповідача та перешкодами, про усунення яких заявлено позов. 
5.13. На підтвердження підстав позову Позивач посилався на схему території земельної ділянки, складену інженером-землевпорядником Замлинським О.С., фото- та відеоматеріали, лист поліції від 25.07.2025 № 0-115, доповідну записку за результатами розгляду звернення, а також пояснення Відповідача, відібрані працівниками поліції 11.04.2025.
5.14. Проаналізувавши вказані докази, суди дійшли висновку про недоведеність створення перешкод саме Відповідачем. Зокрема, зазначили, що фото- та відеоматеріали не дають можливості встановити належність будівельних матеріалів Відповідачу, а матеріали перевірки поліції підтверджують проведення реконструкції належного йому приміщення, проте не встановлюють факту зайняття ним земельної ділянки Позивача.
5.15. У цьому контексті Суд звертає увагу, що повідомлення Відповідача про проведення реконструкції належного йому приміщення за своїм змістом не є визнанням розміщення ним будівельних матеріалів або сміття на земельній ділянці Позивача. Відомості про реконструкцію підлягають оцінці у взаємозв`язку з іншими доказами, однак самі собою не підтверджують усіх обставин, з якими Позивач пов`язує порушення свого права.
5.16. З мотивування оскаржуваних судових рішень убачається, що за результатами дослідження та оцінки поданих Позивачем доказів суди визнали підтвердженим факт наявності будівельних матеріалів і будівельного сміття на земельній ділянці ФОП Оганесян Н.О. Водночас, за їх оцінкою, ці докази ані окремо, ані у сукупності не підтверджують належності зазначених матеріалів саме ФОП Семенцю А.І., їх завезення чи розміщення на спірній ділянці саме Відповідачем або його працівниками, які діяли в його інтересах та за його дорученням.
Отже, суди розмежували доведеність факту знаходження відповідних матеріалів на земельній ділянці та доведеність причетності Відповідача до їх розміщення. Підтвердження першої обставини саме собою не свідчить про наявність другої, оскільки відомості про стан земельної ділянки без установлення зв`язку між таким станом і діями Відповідача не дають достатніх підстав для висновку про створення ним перешкод у користуванні цією ділянкою.
При цьому причетність ФОП Семенця А.І. до вчинення відповідних дій могла бути встановлена на підставі як прямих, так і непрямих доказів, оцінених у їх сукупності та взаємозв`язку. Такими доказами могли бути, зокрема, матеріали фото- чи відеофіксації відповідних дій, показання свідків або інші відомості, які давали б змогу пов`язати розміщення будівельних матеріалів і сміття на земельній ділянці Позивача з діяльністю Відповідача.
Однак за результатами здійсненої судом оцінки подані Позивачем докази такого зв`язку не підтверджують. Конкретних доказів, які самостійно або у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи підтверджували б учинення відповідних дій Відповідачем чи його працівниками та були залишені судом поза увагою, Скаржник також не зазначає.
За таких обставин висновок суду про недоведеність створення саме Відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою ґрунтується на оцінці змісту та сукупності поданих доказів стосовно обставин, якими Позивач обґрунтовував заявлені вимоги. 
Доводи Скаржника в цій частині зводяться до іншого тлумачення доказового значення вже досліджених судом матеріалів та необхідності надати їм іншу оцінку, що саме собою не спростовує наведеного мотивування судового рішення.
5.17. Суд відхиляє аргументи Скаржника про те, що неподання Відповідачем відзиву на позовну заяву свідчить про визнання ним обставин позову, зокрема належності йому розміщених на земельній ділянці матеріалів та майна.
За змістом частини дев`ятої статті 165 та частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України неподання відзиву без поважних причин у встановлений строк дає суду можливість вирішити спір за наявними матеріалами. Ці положення не передбачають автоматичного задоволення позову та не звільняють Позивача від доказування його підстав. 
Тотожний висновок викладено в пункті 121 постанови Верховного Суду від 23.02.2023 у справі № 910/12732/20. Відхиляючи тлумачення неподання відзиву як фактичного визнання позову, Верховний Суд зазначив, що така процесуальна поведінка не зобов`язує суд вважати встановленими обставини, наведені позивачем, на якому за загальним правилом залишається тягар їх доказування. 
Крім того, як відображено в оскаржуваних судових рішеннях, у відповіді на претензію від 08.10.2025 № 08/10 Відповідач заперечував викладені Позивачем доводи та повідомляв, що не вчиняє дій, які перешкоджають користуванню земельною ділянкою та здійсненню господарської діяльності. Отже, твердження Скаржника про відсутність будь-яких заперечень Відповідача не узгоджується зі змістом зазначеного документа. 
5.18. Суд вважає також необґрунтованими посилання ФОП Оганесян Н.О. на необхідність доведення Відповідачем неналежності йому будівельних матеріалів та сміття, розміщення яких вона пов`язує з порушенням свого права на користування земельною ділянкою.
Фактично позиція Скаржника ґрунтується на тому, що проведення Відповідачем реконструкції суміжного приміщення зумовлює його обов`язок довести, що відповідні матеріали та сміття йому не належать. Однак сама собою обставина проведення реконструкції не створює презумпції належності Відповідачу всіх будівельних матеріалів, розміщених поблизу, та не звільняє ФОП Оганесян Н.О. від доказування зв`язку між діями ФОП Семенця А.І. і перешкодами в користуванні земельною ділянкою.
Визнання такого зв`язку встановленим виключно через ненадання Відповідачем доказів протилежного означало б застосування концепції негативного доказу та безпідставне перекладення тягаря доказування. За такого підходу підставою для висновку про доведеність обставини була б відсутність можливості її спростування.
На неприпустимості такого підходу наголошено в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункти 41- 44) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (пункти 81, 85). У зазначених постановах роз`яснено, що принцип змагальності не зобов`язує суд визнавати твердження сторони доведеними лише тому, що інша сторона їх не спростувала. 
5.19. За таких обставин посилання Скаржника на неподання Відповідачем відзиву на позовну заяву не свідчить про порушення судами правил розподілу тягаря доказування або застосування стандарту доказування, відмінного від визначеного у наведених постановах Верховного Суду. Застосований судами обох інстанцій підхід при оцінці доказів у справі на предмет доведеності позовних вимог узгоджується з висновками Верховного Суду, на які посилається Скаржник.
Доводи ФОП Оганесян Н.О. в цій частині фактично спрямовані на отримання іншого висновку щодо належності відповідного майна Відповідачу та створення ним перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом переоцінки наявних доказів. Водночас така переоцінка виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.
5.20. Отже, наведені Скаржником доводи не підтверджують неврахування судами зазначених висновків Верховного Суду, у зв`язку з чим касаційна скарга в цій частині, подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованою.
5.21. Поряд із цим, у порядку obiter dictum, Суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Як установлено судами попередніх інстанцій, на земельній ділянці Позивача виявлено будівельні матеріали та будівельні відходи. 
Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної з управлінням відходами, визначені Законом України "Про управління відходами".
Стаття 11 цього Закону визначає суб`єктів права власності на відходи та врегульовує окремі випадки переходу такого права. Водночас спеціальний порядок дій у разі виявлення відходів, власник яких не встановлений, передбачений статтею 12 Закону. За змістом частини першої статті 12 Закону України "Про управління відходами" власник або користувач земельної ділянки, на якій виявлено відходи, власник яких не встановлений, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту їх виявлення, повідомити про це орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади. 
Отже, законодавець передбачив спеціальний механізм дій у випадку виявлення на земельній ділянці відходів, власник яких невідомий, який охоплює повідомлення компетентного органу, проведення заходів зі встановлення утворювача або власника відходів та вирішення питання щодо їх збирання, перевезення й оброблення.
Частина третя статті 12 Закону України "Про управління відходами" передбачає, що якщо власника відходів встановлено, він зобов`язаний відшкодувати витрати на його пошук, збирання, перевезення та оброблення відходів, а також компенсувати інші збитки і шкоду, заподіяні їх негативним впливом. Частина четверта цієї норми встановлює, що якщо власника відходів не встановлено, передача відходів суб`єкту господарювання у сфері управління відходами та усунення спричинених ними негативних наслідків здійснюються за рахунок державного або місцевого бюджету.
5.22. Щодо доводів ФОП Оганесян Н.О. про порушення судом апеляційної інстанції статті 59 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з відмовою у відкладенні розгляду справи Суд зазначає таке.
5.23. Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України підставами для відкладення апеляційного розгляду є відсутність відомостей про належне повідомлення учасника справи або визнання судом поважними повідомлених ним причин неявки. Водночас неявка належно повідомленого учасника сама собою не перешкоджає розгляду справи. 
Отже, вирішення клопотання про відкладення потребує оцінки конкретних причин неявки та їх підтвердження. 
5.24. Як установив суд апеляційної інстанції, 12.05.2026 представник Позивача, адвокат Крикунов О.В., подав електронною поштою та через підсистему "Електронний суд" клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю участі як захисника у кримінальному провадженні у справі № 759/23294/25 щодо особи, яка перебуває під вартою. На підтвердження причин неявки представник послався на відомості вебпорталу "Судова влада України".
5.25. Аналізуючи вказане клопотання, апеляційний господарський суд урахував, що ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення судового засідання доставлено до електронного кабінету Скаржника того самого дня. Водночас суд зазначив, що наведена в клопотанні таблиця не містить відомостей, які дозволяють установити участь адвоката Крикунова О.В. у зазначеному кримінальному провадженні.
З огляду на наведене, а також ураховуючи, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції відмовив у відкладенні та розглянув апеляційну скаргу за наявними матеріалами.
5.26. У постанові від 25.01.2024 у справі № 917/1732/22, на яку посилається Скаржник, Верховний Суд наголосив на необхідності індивідуальної оцінки причин неявки та мотивування рішення щодо відкладення розгляду справи. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору (пункт 85).
Висновок про порушення права бути заслуханим у зазначеній справі зроблено з огляду на те, що відповідного учасника залучено лише на стадії апеляційного перегляду, його неявка була першою, а представник завчасно повідомив про направлення відзиву та готовність надати в наступному засіданні витребувані судом оригінали документів (пункти 90, 95).
Таким чином, наведений висновок Верховного Суду не встановлює безумовного обов`язку суду відкладати розгляд справи за кожним клопотанням учасника, а вимагає перевірки його обґрунтованості та оцінки того, чи забезпечено за конкретних обставин належну можливість реалізації процесуальних прав. 
5.27. У справі, що переглядається, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 12.05.2026 Позивач отримав 10.04.2026. Отже, суд завчасно повідомив ФОП Оганесян Н.О. про дату, час і місце судового засідання, забезпечивши достатній час для підготовки до апеляційного розгляду та організації представництва його інтересів.
Належна реалізація права на участь у судовому засіданні передбачає й відповідну процесуальну поведінку учасника справи та його представника, зокрема врахування призначеної дати розгляду під час організації своєї участі у судових провадженнях, а в разі виникнення перешкод для прибуття до суду - повідомлення про них після того, як такі обставини стали відомими, з наданням належного підтвердження.
Суд зауважує, що належна процесуальна поведінка представника передбачає обґрунтування заявлених клопотань та надання відомостей, достатніх для перевірки обставин, на які він посилається. Заявляючи про власну зайнятість в іншому судовому засіданні, представник мав підтвердити обставини, що безпосередньо стосувалися здійснення ним професійної діяльності та зумовлювали неможливість участі в розгляді цієї справи. Натомість надання відомостей, які не дозволяли встановити його участь у відповідному кримінальному провадженні, свідчить про неналежне виконання ним обов`язку щодо обґрунтування заявленого клопотання.
Водночас представник ФОП Оганесян Н.О. звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи лише 12.05.2026, тобто в день судового засідання, пославшись на необхідність участі як захисника у кримінальному провадженні у справі № 759/23294/25. 
Як установив апеляційний господарський суд, наведена у клопотанні таблиця з вебпорталу "Судова влада України" не містила відомостей, які дозволяли встановити участь адвоката Крикунова О.В. у зазначеному провадженні. Відтак вказані відомості не підтверджували саме тієї обставини, якою представник обґрунтовував неможливість своєї участі в апеляційному розгляді.
При цьому обов`язок суду перевірити обґрунтованість клопотання та оцінити подані на його підтвердження матеріали не означає покладення на суд обов`язку самостійно збирати докази зайнятості представника. За змістом частин третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України доведення обставин, на які посилається сторона, та ризик процесуальних наслідків їх непідтвердження покладаються на відповідну сторону.
За таких обставин представник не забезпечив належного підтвердження причин своєї неявки, а процесуальні наслідки цього покладаються на сторону, яку він представляє. Саме по собі посилання на право на професійну правничу допомогу не усуває зазначеного недоліку та не зумовлює обов`язку суду відкласти розгляд справи. Відтак мотивована відмова в задоволенні такого клопотання за встановлених обставин не може розцінюватися як створення судом перешкод у реалізації Позивачем права на судовий захист.
Отже, відмовляючи у відкладенні розгляду справи, апеляційний господарський суд оцінив конкретну причину неявки представника та пояснив недостатність її підтвердження. Обставини належного повідомлення Позивача та необов`язковості явки представників сторін були враховані поряд з оцінкою змісту самого клопотання. Такий підхід відповідає вимозі індивідуального та мотивованого вирішення цього процесуального питання, викладеній у постанові Верховного Суду, на яку звертає увагу Скаржник.
Крім того, у цій справі Позивач мав можливість викласти свою позицію під час розгляду спору судом першої інстанції та скористався правом на апеляційне оскарження. Скаржник не зазначив, які саме доводи залишилися поза оцінкою апеляційного господарського суду, та не навів конкретних обставин, які б свідчили, що відмова у відкладенні розгляду справи позбавила його реальної можливості подати пояснення, докази чи іншим чином обґрунтувати свою позицію.
Посилання Скаржника на недостатнє володіння Позивачем українською мовою саме собою не свідчить про неправомірність відмови у відкладенні розгляду справи. За змістом частини четвертої статті 10 Господарського процесуального кодексу України учасник судового процесу має право на використання ним в судовому процесі рідної мови або мови, якою він володіє. Учасник судового процесу, який не володіє або недостатньо володіє державною мовою, має право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою він володіє, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.
Водночас зазначена обставина не усуває необхідності належного обґрунтування причин неявки представника та підлягає оцінці з урахуванням того, чи мав Позивач реальну можливість викласти свою позицію у справі.
У справі, що переглядається, ФОП Оганесян Н.О. скористалася правом на апеляційне оскарження та виклала доводи незгоди з рішенням суду першої інстанції. Натомість Скаржник не конкретизував, яким чином недостатнє володіння українською мовою за обставин цієї справи перешкодило поданню пояснень, доказів або доведенню до суду його позиції. Отже, саме посилання на цю обставину, без обґрунтування її впливу на можливість реалізації процесуальних прав, не спростовує наведених судом мотивів відмови у відкладенні розгляду справи.
За сукупності наведених обставин Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника ФОП Оганесян Н.О. Мотивована відмова у задоволенні клопотання, заявлені підстави якого не отримали належного підтвердження, за обставин цієї справи не свідчить про обмеження права Позивача на професійну правничу допомогу, доступ до правосуддя або порушення права бути заслуханим. Відтак доводи Скаржника про порушення статті 59 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необґрунтованими.
5.28. Отже, наведені Скаржником доводи не свідчать про неврахування судом апеляційної інстанції зазначеного висновку Верховного Суду, у зв`язку з чим касаційна скарга в цій частині, подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є також необґрунтованою.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Оскільки наведена Скаржником підстава касаційного оскарження не підтвердилася під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - залишенню в силі.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 03.03.2026 у справі № 911/3440/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко