10.07.2026 
Справа №639/3995/26
Провадження № 1-КП/639/328/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року м. Харків
Новобаварський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/3995/26 (в ЄРДР №12026220000000228 від 15.02.2026) за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бранцівка Краснопільського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 

сторони кримінального провадження:
прокурор – ОСОБА_4 ,
обвинувачений – ОСОБА_3 ,
захисник – ОСОБА_5 ,
потерпілий – ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
15.02.2026 приблизно о 15.20, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 керував належним йому, технічно-справним автомобілем «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Полтавський шлях в м. Харкові зі сторони вул. Озерянської у напрямку вул. Петра Болбочана не дотримуючись швидкісного режиму, зі швидкістю близько 127 км/год, чим перевищив максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті.
Під час руху по вказаній вулиці в районі б. 123 ОСОБА_3 проявив неуважність та, діючи необережно, не обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування автомобілем, щоб, з урахуванням дорожньої обстановки, мати можливість постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху ліворуч, з метою випередження транспортних засобів, що рухались попереду нього в попутному йому напрямку, перевищив максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті, не впорався з керуванням вказаного автомобіля, допустив виїзд на зустрічну смугу руху під час маневрування, створивши небезпеку зустрічним транспортним засобам, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
- п. 12.4. « У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;
- п. 12.9 «б». «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де' встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»
та під час руху перетнув трамвайну колію, втратив контроль над керованістю транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Volt», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному йому напрямку, після чого сталося зіткнення автомобіля «Chevrolet Volt», р.н. НОМЕР_2 , який рухався в некерованому стані, з автомобілем «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в попутному з останнім напрямку.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих ушкоджень померла на місці. Причиною смерті ОСОБА_9 стала несумісна із життям сукупна травма тіла.
У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобілю «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно з вимогами п. п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної події.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 виразились у тому, що він не дотримуючись швидкісного режиму, перевищив максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті, не вжив заходів для обрання такої швидкості руху та таких прийомів керування автомобілем, щоб, з урахуванням дорожньої обстановки, мати можливість постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, та знаходились в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що скоїв його при вищезазначених обставинах, він не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а також висновки експертиз. Зокрема ОСОБА_3 надав показання, згідно яких має стаж керування транспортними засобами з 2008 року.15.02.2026, приблизно о 15.20, він керував належним йому автомобілем «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору та рухався вгору по вул. Полтавський шлях в м. Харкові в напрямку вулиці Петра Болбочана. В процесі руху він пішов на обгін, виїхав на трамвайні колії, де автомобіль занесло, він втратив керування. В некерованому стані його автомобіль виїхав на зустрічну смугу, де зіткнувся з автомобілем «Chevrolet Volt», який рухався у зустрічному напрямку, після чого вдарився о бордюр та перекинувся. Внаслідок зіткнення він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то медичні працівники забрали його до лікарні імені Мещанінова, де йому діагностували перелам ключиці. В лікарні у нього брали аналізи, він був тверезий, алкогольні напої або наркотичні речовини не вживав. У вечорі того ж дня його відпустили додому. Наступного ранку він поїхав до поліції, від правоохоронних органів він не переховувався. На момент зіткнення з ним в автомобілі на передньому пасажирському сидінні знаходилась  ОСОБА_9 , з якою він певний час співмешкав. ОСОБА_9 була не пристебнута ременем безпеки та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона загинула. Щодо погодних умов, то того дня була ожеледиця, погода похмура, зривався сніг. Перед зіткненням він не дивився на спідометр, проте не оспорює встановлену під час досудового розслідування швидкість його автомобіля – приблизно 127 км/год. Обвинувачений визнавав, що дорожньо-транспортна подія настала внаслідок порушення нимп. п. 12.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, та зазначив, що нагальної потреби рухатися з відповідною швидкістю у нього не було, нікуди не запізнювався. 
Свої дії ОСОБА_3 піддав критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного, зазначав, що відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_6 та вживає заходи щодо відшкодування спричиненої матеріальної шкоди іншим учасникам дорожньо-транспортної події, зокрема ОСОБА_7 , про що надав підтверджуючи документи.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Обвинувачений ОСОБА_3 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. 
Цю позицію також висловили його захисник, потерпілий та прокурор.
При цьому, будучи допитаною судом, потерпілий  ОСОБА_6 зазначив, що очевидцем події він не був. Того дня він знаходився вдома, ремонтував свій автомобіль. Зателефонував матері -  ОСОБА_9 , адже вона певний час не виходила на зв`язок. Ніхто не відповів. Тоді він зателефонував ОСОБА_3 , з якою його мати більшість часу співмешкала. На його дзвінок відповіли працівники поліції та повідомили, що мати з ОСОБА_3 потрапили в ДТП. Він приїхав на місце події, де від медичних працівників дізнався, що його мати загинула, її тіло знаходилось в автомобілі швидкої. ОСОБА_3 на місці ДТП вже не було, його забрали до 4-ої лікарні невідкладної допомоги. Потерпілий вказував, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має, шкода йому відшкодована, звертатися з цивільним позовом він не має наміру. Вважав, що не має сенсу позбавляти волі ОСОБА_3 , адже матір це не поверне, тому висловив доречним звільнити його від покарання з іспитовим строком.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, а також, що він не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 , а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних процесуальних витрат та речових доказів.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання, звільнення від відбування покарання
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; одружений, має на утриманні непрацездатну матір – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка страждає на ряд захворювань; працездатний, проте офіційно не працевлаштований; має місце реєстрації та постійне місце проживання; за місцем тимчасового проживання характеризується посередньо (а.с. 59-69, 93, 109-112).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.
При цьому факт сплати обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 на відшкодування шкоди 25000,00 грн. та відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого до обвинуваченого не може бути визнано судом як обставина, яка пом`якшує покарання, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України - добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 439/397/17, провадження № 13-66 кс 18) вказано, що позбавлення життя людини є наслідком, який має незворотний характер. Це також випливає із законодавчого визначення смерті відповідно до ст. 52 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за якою моментом незворотної смерті людини є момент смерті її головного мозку або її біологічна смерть. Втрата життя людини, яке згідно зі ст. 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.
За таких обставин доводи сторони захисту щодо наявності обставини, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 66 КК, а саме добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, є необґрунтованими, оскільки, як зазначено вище, життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.
Вказані висновки сформовані і в постановах ККС ВС від 11 грудня 2025 року (справа № 276/1686/21) та від 21 травня 2026 року (справа № 161/23888/24).
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є неумисним тяжким злочином; його наслідки у вигляді смерті потерпілого; кількість епізодів злочинної діяльності – один; відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини; особу винного; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які його обтяжують.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому судом враховується позиція потерпілого ОСОБА_6 , який просив суворо не карати обвинуваченого, та добровільну сплату останнім на користь потерпілого на відшкодування шкоди грошових коштів у розмірі 25000,00 грн.. 
Проте, з урахуванням того, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок якого настали невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, думка потерпілого при вирішення питання щодо покарання, яке винний повинен понести за вчинене, не є вирішальною.
Щодо вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на відшкодування матеріальної шкоди іншим учасникам дорожньо-транспортної пригоди, зокрема ОСОБА_7 , то це є цивільно-правовим обов`язком ОСОБА_3 , який випливає із факту спричинення ним відповідної шкоди (збитків). 
Визначаючи міру покарання, яке має понести обвинувачений ОСОБА_3 , суд також враховує, що внаслідок його дій настали більш тяжкі з альтернативних наслідків, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, – смерть людини. 
Крім того, необхідно відзначити, що, хоча кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України з суб`єктивної сторони за наслідками відносить до необережних злочинів, проте ОСОБА_3 , перевищуючи допустиму у населеному пункті швидкість більш ніж у два рази, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, повинен був та усвідомлював, що допускає грубе порушення Правил дорожнього руху та ставить у небезпеку як пасажира, що знаходився в салоні керованого ним автомобіля, так і інших оточуючих осіб. 
З огляду на викладене, враховуючи дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення – грубе порушення правил дорожнього руху, що полягало у керуванні транспортним засобом в межах населеного пункту взимку зі швидкістю приблизно 127 км/год, наслідки, що настали – смерть людини, суд не вважає, що цілі покарання, зокрема виправлення ОСОБА_3 можуть бути досягнуті шляхом застосування до нього ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання.
З цих же підстав суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами. 

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого  ОСОБА_3 згідно ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2026, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174, абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.
Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченим  ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного – 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції. 
При цьому, враховуючи положення абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, та з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної змінити відносно обвинуваченого  ОСОБА_3 запобіжний захід із застави на тримання під вартою.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати у строк покарання  ОСОБА_3 строк його тримання під вартою (попереднього ув`язнення) по даному кримінальному провадженню з 18.02.2026 року до 19.02.2026 (а.с. 100-102).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, 

у х в а л и в :

ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі  ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення вироку – з 10.07.2026.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання  ОСОБА_3 строк його тримання під вартою (попереднього ув`язнення) з 18.02.2026 року до 19.02.2026 включно, з розрахунку день за день. 
Речові докази по кримінальному провадженню: 
-оптичний диск «Verbatium DVD-R» 4.7 GB 16 X 120 min 700 MB (до суду не надано) – зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-автомобіль «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107 – повернути власнику ОСОБА_3 або уповноваженій ним особі;
-автомобіль «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107 – повернути власнику ОСОБА_11 або уповноваженій ним особі;
-автомобіль «Chevrolet Volt», р.н. НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107 – повернути власнику ОСОБА_12 або уповноваженій нею особі;
Процесуальні витрати на залучення експертів стягнути з ОСОБА_3 :
-29380,64 грн. (двадцять дев`ять тисяч триста вісімдесят грн. 64 коп.) за проведення експертиз №СЕ-19/121-26/6202-ІТ від 17.04.2026, №СЕ-19/121-26/6200-ІТ від 13.04.2026 та №СЕ-19/121-26/6201-ІТ від 15.04.2026 - на користь Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а. с. 104-106);
- 76945,42 грн. (сімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять грн. 42 коп.) за проведення експертиз № 4553 від 23.04.2026 та № 3349/3350/3351 від 23.04.2026 - на користь Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (а. с. 107, 108).
Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2026 по справі №953/1782/26 (провадження №1-кс/953/1125/26, №1-кс/953/1126/26, №1-кс/953/1127/26) на вищезазначений речові докази - автомобілі «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_3 , «Chevrolet Volt», р.н. НОМЕР_2 (а. с. 97-99).
До набрання вироком законної сили змінити обвинуваченому  ОСОБА_3 запобіжний захід з застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Заставу, внесену за обвинуваченого ОСОБА_3 у розмірі 266240,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок грн. 00 коп.), повернути заставодавцю – ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_4 ).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та не пізніше наступного дня направити потерпілому. 
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1