СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/7532/26
пр. № 2/759/8399/26
23 липня 2026 року м. Київ Святошинський районний суд м. Києва 
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Косінської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про зняття арешту з майна,
ВСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі
у березні 2026 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з майна Позивача, а саме:арешт (архівний запис) 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстровано 27.10.2004 року 11:34:14 за реєстраційним номером обтяження 1415536; підстава обтяження - постанова №6-46/14 від 18.02.2004, Відділ Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні; арешт (архівний запис) невизначене майно, все майно; зареєстровано 27.10.2004 року 11:34:55 за реєстраційним номером обтяження 1415542; підстава обтяження - постанова №6-46/14 від 18.02.2004, Відділ Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 18.03.2025 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. для посвідчення правочину про відчуження нерухомого майна, яке йому належало. У результаті проведеної перевірки щодо належного Позивачу нерухомого майна згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено наявність таких обтяжень. 21.03.2025 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про зняття вищезазначених арештів з майна Позивача, у зв`язку з відсутністю будь- яких доказів наявності підстав накладання таких арештів та доказів того, що реєстрація таких обтяжень речових прав Позивача була проведена відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент їх виникнення .Листом від 21.04.2025 року за вих. № 40060 Відповідач повторно повідомив Позивача про те, що надати інформацію про виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно №1415536 на підставі постанови №6-46/14 виданої 18.02.2004 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі, та виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно №1415542 на підставі постанови №6-46/14 виданої 18.02.2004 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі, не виявляється можливим у зв`язку з її відсутністю в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а також у зв`язку з закінченням строку архівного зберігання зазначених виконавчих проваджень, здавальних описів завершених виконавчих проваджень та книг обліку виконавчих проваджень. У зв`язку з закінченням терміну зберігання документів, що могли містити такі відомості, відсутні підстави для зняття арешту за майна Позичальника.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026, визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 28-29).
Ухвалою судді від 06.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 30-31).
Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно положень ст. 190 ЦПК України, на адресу відповідача електронним листом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження від 06.04.2026, та отримано відмітку про її доставку 07.04.2026.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи
cудом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.01.2002року ОСОБА_1 на праві власності належить 1\4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
18.03.2025 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. для посвідчення правочину про відчуження нерухомого майна, яке йому належало.
Згідно положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріусом було перевірено відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та в результаті проведеної перевірки щодо належного Позивачу нерухомого майна згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено наявність таких обтяжень.
На звернення Позивача до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві, який є правонаступником Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі, який припинився, про надання інформації про підстави накладання вищезазначених арештів на майно, листом від 05 березня 2025 року за вих. № 19416 Позивача було повідомлено про те, що надати інформацію про виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно №1415536 на підставі постанови №6-46/14 виданої 18.02.2004 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі, та виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно №1415542 на підставі постанови №6-46/14 виданої 18.02.2004 року Відділом державної виконавчої служби у Ленінградському районі, не виявляється можливим, у зв`язку з її відсутністю в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а також у зв`язку з закінченням строку архівного зберігання зазначених виконавчих проваджень, здавальних описів завершених виконавчих проваджень та книг обліку виконавчих проваджень.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду 
статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.
Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
В.о. Начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Я. Макаревич відмовлено заявнику у знятті арешту в зв`язку із відсутністю в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а також у зв`язку з закінченням строку архівного зберігання зазначених виконавчих проваджень, здавальних описів завершених виконавчих проваджень та книг обліку виконавчих проваджень. У зв`язку з закінченням терміну зберігання документів, що могли містити такі відомості, відсутні підстави для зняття арешту за майна Позичальника.
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 237, 263-265, 268 ЦПК України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження»,- 
УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про зняття арешту з майна задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, а саме: арешт (архівний запис) 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстровано 27.10.2004 року 11:34:14 за реєстраційним номером обтяження 1415536; підстава обтяження - постанова №6-46/14 від 18.02.2004, Відділ Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні.; арешт (архівний запис) невизначене майно, все майно; зареєстровано 27.10.2004 року 11:34:55 за реєстраційним номером обтяження 1415542; підстава обтяження - постанова №6-46/14 від 18.02.2004, Відділ Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Суддя: О.В. Ул`яновська