Справа № 126/1972/25
Провадження № 22-ц/801/1785/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | Справа № 126/1972/25 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року, ухвалене суддею Рудь О.Г. в місті Бершадь, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №4341338 від 17 березня 2021 року в розмірі 67 125 грн.
В обґрунтування позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначило, що 17 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Міолан») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4341338, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено.
02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» то ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги №73-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №4341338 від 17 березня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 ..
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02 липня 2021 року, заборгованість відповідача становить 67 125 грн, з яких: 15 000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 50 625 грн – заборгованість за нарахованими процентами; 1 500 грн – заборгованість за комісією. 
Вказане стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4341338 від 17 березня 2021 року в розмірі 67 125 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 15000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків – 50625 грн., прострочена заборгованість за комісією – 1500 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 2422,40 грн. судового збору та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції. Скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення прострочених відсотків поза межами узгодженого строку кредитування в розмірі 45 000,00 грн, у частині стягнення простроченої комісії в розмірі 1 500,00 грн, а також у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким: - загальний розмір прострочених відсотків, що підлягають стягненню за період дії договору (30 днів), зменшити до 5 625,00 грн; - у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1 500,00 грн відмовити повністю; - у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн відмовити в повному обсязі.
У скарзі зазначає, що незважаючи на те, що 16 квітня 2021 року сплив строк кредитування, позивач продовжував нараховувати відсотки за договірною мікроставкою та комісію протягом кількох років поспіль поза межами строку дії договору. Після 16 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та його правонаступник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повністю втратили право нарахування будь-яких договірних відсотків та комісій, а тому стягнення судом першої інстанції додаткових 45 000 грн незаконно нарахованих відсотків та 1500 грн комісії поза межами строку дії договору є наслідком неправильної кваліфікації правовідносин і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. Після закінчення строку кредитування у кредитора виникає право на застосування санкцій, передбачених законом (зокрема статтею 625 ЦК України — 3% річних та інфляційні втрати), а не право на подальше нарахування звичайних договірних відсотків чи комісій. Суд безпідставно стягнув прострочену заборгованість за комісією в розмірі 1 500 грн, оскільки встановлення комісії за послуги, що супроводжують кредит, суперечить імперативним нормам чинного законодавства України. Витребувані судом докази, які мали ключове значення для правильного вирішення справи та перевірки правильності нарахування відсотків, до матеріалів провадження не надійшли, а тому факт та точна дата реального надання коштів залишилися процесуально недоведеними позивачем. Суд залишив поза увагою обґрунтовані заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо розмір витрат на правничу допомогу та не здійснив належної оцінки співмірності цих витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 березня 2021 ркоу між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4341338, відповідно до умов якого відповідачка отримала 15 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 
ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачці одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідачки, яка той використала для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №4341338 від 17 березня 2021 року, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір №4341338 від 17 березня 2021 року є укладеним в електронній формі. 
Згідно з п. 6.5 кредитного договору №4341338 від 17 березня 2021 року, сторони погодили, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Кредитний договір укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. 
Відповідачка заповнила Анкету-заяву на кредит №4341338, вказавши: бажану суму для отримання кредиту; ПІБ; дату народження; номер мобільного телефону та електронну пошту; паспортні дані; адреса реєстрації та адреса проживання. Особисті дані вказані ОСОБА_1 в Анкеті-заяві на кредит співпадають з особистими даними, які вказані у відзиві на позовну заяву. Таким чином, враховуючи, що первинний кредитор не мав і не міг мати об`єктивної можливості знати персональні дані (зокрема адресу реєстрації, електронну пошту, паспортні дані) іншої особи, окрім самої ОСОБА_1 , можна зробити обґрунтований висновок, що саме ОСОБА_1 вказала відповідний номер телефону та інші персональні дані свідомо й добровільно з метою отримання кредитних коштів, що унеможливлює заперечення факту укладення кредитного договору нею особисто. 
Відповідачка здійснила волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір №4341338 від 17 березня 2021 року. 
У підтвердження правомірності тверджень, викладених у позовній заяві, позивачем до суду було надано довідку про надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу. Зазначений документ є офіційним підтвердженням від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» того, що фізична особа ОСОБА_1 була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Товариства шляхом введення одноразового ідентифікатора, який було направлено на номер телефону, вказаний відповідачем у власноруч заповненій Анкеті-заяві на отримання кредиту. Таким чином, надана довідка свідчить не лише про технічний факт надсилання коду, але й про завершення процедури ідентифікації відповідача в електронній системі кредитора відповідно до умов укладення договору споживчого кредитування. Це, у свою чергу, підтверджує належне волевиявлення сторін та вказує на укладення кредитного договору в порядку, визначеному чинним законодавством України. Відповідач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору.
Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. 
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору. 
Крім того, положеннями кредитного договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. 
02 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором. 
Сума заборгованості відповідачки становить 67 125 грн, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02 липня 2021 року, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 15 000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 50 625 грн; прострочена заборгованість за комісією – 1 500 грн. 
Нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до нижчезазначених пунктів кредитного договору № 4341338 від 17 березня 2021 року. 
Так, відповідно до п.1.2. кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000 грн у валюті: Українські гривні. 
Відповідно до п.1.3. кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів з 17 березня 2021 року (строк кредитування). 
Згідно з п. 1.4. кредитного договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 16 квітня 2021 року. 
Відповідно до п. 1.5. кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7125.00 грн. в грошовому виразі та 578.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 22125.00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 
У п. 1.5.1. кредитного договору зазначено, що комісія за надання кредиту: 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 
Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору, проценти за користування кредитом: 5625.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. 1.6. кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до п. 1.7. кредитного договору, тип процентної ставки за цим договором: фіксована. 
При цьому, сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №4341338 від 17 березня 2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02 липня 2021 року. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.
Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідачки та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачці було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. № 20905450/748 від 15 травня 2025 року.
Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як новий кредитор, звернулося до суду з даними позовом про стягнення заборгованості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Оскільки ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Всупереч умов укладеного договору про споживчий кредит №4341338 від 17 березня 2021 року, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконані, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
Кредитний договір, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором, а також укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» договір відступлення прав вимоги у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суд першої інстанції, встановивши, що факт порушення ОСОБА_1 графіку погашення заборгованості та невчасної сплати кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, доводиться розрахунками заборгованості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактично зі змісту апеляційної скарги слідує, що рішення суду оскаржується ОСОБА_1 лише в частині стягнення заборгованості за процентами та комісією, а також в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
За результатами апеляційного перегляду ОСОБА_1 не просить скасувати чи змінити рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000 гривень, а відтак рішення суду в цій частині апеляційний судом в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Відтак доводам апеляційної скарги з приводу недоведеності позивачем факту реального надання коштів не надається оцінка, оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі факт отримання коштів у сумі 15 000 грн не заперечує.
ОСОБА_1 вважає, що до стягнення підлягають проценти в розмірі 5 625 грн, тобто в межах строку кредитування.
Встановлено, що на виконання умов укладеного 17 березня 2021 року кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 15 000 грн, що нею не заперечується.
Сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 67 125 грн, з яких: 15 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 50 625 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 1 500 грн - прострочена заборгованість за комісією.
Вказаний розмір заборгованості підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» та випискою з особового рахунку ОСОБА_1 ..
У відомості зазначено детальні складові заборгованості, в тому числі розмір нарахованих процентів та пункти договору, на підставі яких вони нараховувалися, а також розмір сплачених платежів.
Так, за умовами кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто з 17 березня 2021 року по 16 квітня 2021 року.
Відповідно до п. п. 2.2.2 договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору.
Згідно з п. 2.2.3. кредитного договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.
Пунктом 2.3 договору передбачено умови щодо пролонгації строку кредитування, зокрема, за умовами пролонгації на стандартних (базових) умовах позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору (п.п.2.3.1.2 п.2.3 договору). 
За змістом п. 2.4.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4. Договору, а у випадку пролонгації – не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
Тобто сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови, розмір і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Оскільки станом на 16 квітня 2021 року заборгованість за кредитним договором не була погашена, відтак відбулася пролонгація строку кредитування на стандартних (базових) умовах.
Відтак, проценти могли нараховуватися до 15 червня 2021 року, як визначено п.п.2.3.1.2 п.2.3 договору за процентною ставкою, що передбачена п.1.6 договору. 
З розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість по процентам у розмірі 50 625 грн нарахована за період з 18 березня 2021 року по 15 червня 2021 року, тобто з урахуванням визначеного п.2.3 договору строку та визначеної договором процентної ставки (з 18 березня 2021 року по 16 квітня 2021 розмірі на підставі п.1.5.2 договору, з 17 квітня 2021 року по 15 червня 2021 року (за 60 днів) на підставі п.1.6 договору).
Відтак, доводи апеляційної скарги в частині нарахування процентів поза встановленим договором строком кредитування не узгоджуються з умовами кредитного договору.
Не заслуговують на увагу також і доводи апеляційної скарги з приводу безпідставного стягнення судом комісії в розмірі 1 500 грн, оскільки за умовами п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 15 000 гривень, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, юридичне оформлення.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Також у вказаній постанові зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктами укладеного між сторонами кредитного договору позичальнику не встановлено плату за надання інформації (щомісячно) щодо його кредиту, а відтак зазначена у договорі комісія за здійснення операції по видачі кредиту згідно із Законом України «Про споживче кредитування» відноситься до платежів, передбачених договором про споживчий кредит.
Не заслуговують на увагу також і доводи апеляційної скарги з приводу не співмірності витрат на правничу допомогу, оскільки у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не заперечувала розмір витрат на правничу допомогу та не вказувала про їх неспівмірність.
Лиш зазначала, що позивачем не надано документів, які свідчать про оплату вказаних витрат.
Разом з тим, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1.ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги за своїм змістом не впливають на висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета