ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/8411/23 пров. № А/857/7628/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Заверухи О.Б., Матковської З.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання до вчинення дій,

суддя(і) у І інстанції Боршовський Т.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ, 
дата складення повного тексту рішення 12 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 у справі № 300/8411/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ).
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині доплати за понаднормовий стаж із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”.
Зобов`язано відповідача здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату пенсії позивачу в частині доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції до змін, внесених Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, з урахуванням проведених платежів.

03.02.2025 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 06.09.2024 у справі №300/8411/23, в обґрунтування якої заявник зазначає, що ГУ ПФУ не виконало в повному обсязі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024, оскільки судовим рішенням зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії, збільшивши її на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років. ОСОБА_1 продовжував працювати до червня 2022 року, а тому його страховий стаж становить 52 роки. Так, кількість років роботи понад стаж 20 років становить 32 роки, а не 30 років. Таким чином, доплата за понаднормовий стаж має розраховуватися саме за кожен рік роботи понад 20 років, тобто саме із врахуванням 32-х років, а не 30-ти років.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 вказану заяву було задоволено та встановлено ГУ ПФУ строк до 25.03.2025 для подання звіту про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 у справі № 300/8411/23.

У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просить вказану ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 у справі №300/8411/23 позивачу з 01.10.2020 проведений перерахунок та виплата пенсії у частині доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
При цьому у вказаному рішенні відсутні зобов`язання щодо подальших перерахунків доплати за понаднормовий стаж, тобто всі подальші доплати за понаднормовий стаж проводились від страхового стажу, який було встановлено станом на 01.10.2020, а саме - 50 років 2 місяці 9 днів. 
Окрім того зазначає, що на виконання цього рішення суду нараховано борг за період з 01.10.2020 по 31.12.2024 в сумі 302 253,69 грн. Сума доплати у розмірі 302 253,69 грн за період з 01.10.2020 по 31.12.2024 внесена до Реєстру судових рішень Пенсійного фонду України і виплата буде проведена лише при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету України в порядку черговості з урахуванням дати набрання рішення суду законної сили.

Відповідно до частини 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічна норма закріплена в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду .
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України , Робота та інші проти України, Варава та інші проти України», «ПМП Фея та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
З огляду на викладене суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.
Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
З аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що суд наділений правом, під час прийняття рішення у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Також суд апеляційної інстанції зауважує, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, передбачених частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення після ухвалення такого рішення.
Як слідує з рішення суду від 06.09.2024 у справі № 300/8411/23, таким зобов`язано ГУ ПФУ здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в частині доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції до змін, внесених Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, з урахуванням проведених платежів.
Як слідує з листа ГУ ПФУ від 27.01.2025, страховий стаж ОСОБА_1 становить 52 роки 8 місяців 2 дні, тобто понаднормовий стаж позивача понад стаж 20 років становить 32 роки, а не 30 років. 
Таким чином, відповідач здійснив нарахування доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції до змін, внесених Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, без врахування двох років понаднормового стажу.
При цьому суд першої інстанції вірно звернув увагу, що рішення від 06.09.2024 у справі № 300/8411/23 не містить жодних застережень щодо розрахунку стажу лише станом на 01.10.2020 та незмінності такого стажу внаслідок подальших перерахунків пенсії ОСОБА_1 . 
Таким чином, наведені скаржником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального закону.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №300/8411/23 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська