ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2047/26 | Головуючий по 1 інстанції
Номер провадження 22-ц/821/2048/26 Справа №696/27/26 Категорія: 0 0 | Білопольська Н.А.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Фетісова Т. Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач | Фетісова Т. Л.
судді | Сіренко Ю. В., Новіков О. М.
секретар | Широкова Г.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Крушельницької Марії Романівни на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.06.2026 (повний текст рішення складено 08.07.2026, суддя в суді першої інстанції Білопольська Н. А.) та додаткове рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 13.07.2026 (суддя в суді першої інстанції Білопольська Н. А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

у січні 2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 10.03.2026 залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З урахуванням ідентичних заяв про зменшення/збільшення позовних вимог, сформованих в підсистемі «Електронний суд» 24.02.2026 та отриманих судом 24.02.2026 та 10.03.2026 ОСОБА_1 просила суд:
встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2016 по 12.01.2022;
визнати майно: 
гараж № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та земельну ділянку площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 
житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,2992 га з кадастровим номером 7121885600:01:001:0068, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 ;
мотоцикл МUSSTANG МТ110-2, 2019 року випуску, VIN НОМЕР_3 ;
автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вищевказаного нерухомого майна та право власності на мотоцикл МUSSTANG МТ110-2, 2019 року випуску і автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом без реєстрації шлюбу однією сім`єю.
У період з 2016 по 2019 рік сторони проживали за місцем реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_3 . З серпня 2019 змінили місце проживання та почали проживати за місцем реєстрації ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_4 .
Позивач змінила місце роботи з Бакаївського НВК ДНЗ загальноосвітня школа І ступеня Чорнобаївської районної ради на Кам`янський державний історико-культурний заповідник у м. Кам`янка.
12.01.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.
В лютому 2022 ОСОБА_5 був призваний за мобілізацією до лав ЗСУ та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі Авдіївки Покровського р-ну, Донецької обл.
Всі витрати по організації поховання взяла на себе позивач, відповідач від надання фінансової та будь-якої іншої допомоги відмовився.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно.
За період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами було набуто майно, а саме гараж № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та земельну ділянку площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, на підставі договору дарування від 23.05.2012 ОСОБА_5 отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,2992 га з кадастровим номером 7121885600:01:001:0068, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , де сторони за спільні кошти зробили капітальний ремонт, в тому числі будинок було приєднано до мереж електропостачання, підведено водопостачання та водовідведення, зроблено внутрішні роботи та приведено будинок до житлового стану. На капітальний ремонт витрачено спільні грошові кошти в сумі 164 773 грн. та додатково на підключення до електромережі 2 000 грн. та 2 817,11 грн.
Позивач зазначила, що спільними зусиллями та коштами майно за адресою: АДРЕСА_2 істотно збільшилося у вартості, тому повинно бути визнане спільним майном подружжя.
Крім того, за ОСОБА_5 було зареєстровано рухоме майно: автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, дата реєстрації 19.12.2017 та мотоцикл МUSSTANG МТ110-2, 2019 року випуску, дата реєстрації 24.07.2020, яке також підлягає визнанню спільним сумісним майном подружжя та визнання за позивачем права власності на частину цього майна.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.06.2026 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

06.07.2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Лук`яненко Г. О. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.
Додатковим рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 13.07.2026 заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено перед судом факту спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2016 по 12.01.2022, відтак суд не вбачав підстав для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного майна.
Суд критично оцінив покази свідків щодо проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю у вказаний позивачем період, врахувавши, що їх пояснення носять узагальнений характер та стосуються констатації факту сумісного проживання і не підтверджують усталених відносин, які притаманні подружжю і не є достатніми доказами про наявність у сторін сім`ї в розумінні ст. 3 СК України. 
Надані позивачем спільні фотографії, квитанції та інші письмові документи (договори дарування будинку, земельної ділянки, договори купівлі-продажу, трудова книжка ОСОБА_1 та довідки органів місцевого самоврядування про проживання сторін за однією адресою) визнані судом такими, що достовірно не вказують на доведення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не доводять, що сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати в інтересах сім`ї та між ними існували відносини, притаманні подружжю. 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував про судові витрати, які очікує понести у справі із зазначенням їх розміру, у визначений законом строк звернувся до суду з відповідною заявою, тому витрати на правничу допомогу підлягаю стягненню з позивача на корись відповідача. Визначаючи розмір суми витрат на правничу допомогу, суд врахував критерій обґрунтованості та доцільності таких витрат у даній справі та дійшов висновку, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 20 000 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Крушельницька М. Р. просить скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.06.2026 та додаткове рішення цього ж суду від 13.07.2026 як незаконні, такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні судом доказів у справі та неправильній оцінці таких доказів.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом помилково не враховано, що позивачем доведено відповідними доказами факт проживання сторін в період з 2016 по 2019 рік за місцем проживання позивача, а з 2019 року сторони проживали в м. Кам`янка, що підтверджено відповідними довідками. Крім того, покази свідків та підтвердження факту зміни роботи позивача з Бакаївського НВК ДНЗ загальноосвітня школа І ступеня Чорнобаївської районної ради на Кам`янський державний історико-культурний заповідник у м. Кам`янка в своїй сукупності дають підстави для визнання факту, що стосунки сторін носили характер сімейних і відповідали загальносуспільному поняттю сім`ї, що в подальшому, 12.01.2022 призвело до офіційної реєстрації шлюбу.
Крім того, вказано, що за період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами було придбано перелічене в позовній заяві спірне нерухоме та рухоме майно, а також здійснено ремонтні роботи у домоволодінні, отриманому в дар в 2012 ОСОБА_5 .
Придбання майна та ремонтні роботи здійснено спільними зусиллями та за спільні кошти сторін. Дана обставина підтверджується показами свідків та наявними у справі доказами, які безпідставно були відхилені судом першої інстанції.
Тому, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає свої позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають до задоволення.
Щодо додаткового рішення суду вказано, що задовольняючи частково заяву відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд не врахував, що ОСОБА_2 не було надано суду доказів на підтвердження здійснення оплати заявлених витрат. Крім того, зазначено, що представником відповідача порушено вимоги ст. 183 ЦПК України і не направлено відповідної заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками іншим учасникам, в тому числі й позивачу. Здійснено направлення лише представнику позивача, який в силу вимог ст. 42 ЦПК України не є учасником справи. Таким чином, відповідна заява підлягає залишенню без розгляду, а додаткове рішення суду підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 – адвоката Лук`яненко Г. О. зазначено, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду є необґрунтованими та не дають підстав для його зміни чи скасування. Щодо оскарження додаткового рішення зазначено, що участь сторони в судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть правові підстави. Отже, направлення адвокату Крушельницькій М. Р. заяви про ухвалення додаткового рішення, яка доставлена до її електронного кабінету вважається таким, що відповідна заява отримана учасником справи, який бере участь у справі через адвоката, тому суд першої інстанції правомірно її розглянув та ухвалив відповідне рішення, не допустивши порушень ні матеріального, ні процесуального законодавства.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи судом встановлено, що 12.01.2022 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 31 та дружині присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 40 т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському р-ні, Черкаської обл. Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 14 (а.с. 40 т. 1 зворотна сторона).
Відповідно до сповіщення сім`ї № 49 від 03.01.2023 на ім`я ОСОБА_1 солдат ОСОБА_5 під час виконання службових обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув внаслідок штурмових дій з боку противника у населеному пункті Авдіївка Покровського р-ну, Донецької обл. (а.с. 43 т. 1 зворотна сторона). 
Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Циндою Р. М. була зареєстрована спадкова справа № 7/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 14 т. 1). 
При дослідженні в судовому засіданні цивільної справи № 696/1437/25 судом першої інстанції встановлено, що з заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – дітьми померлого ОСОБА_5 . 
Згідно довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області від 09.01.2023 № 43 (а.с. 14 т. 1 зворотна сторона) ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 без реєстрації.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 188 від 17.12.2025 (а.с. 15 т. 1), ОСОБА_1 у 2016-2019 роках проживала з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Згідно довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської обл. від 23.12.2025 № 509 вбачається, що згідно з актом голови будинкового комітету ОСОБА_1 фактично проживала з серпня 2019, але не зареєстрована в кв. АДРЕСА_5 (а.с. 15 т. 1 зворотна сторона). 
Відповідно до довідки управителя будинку від 16.09.2025 вбачається, що ОСОБА_1 на даний час проживає без реєстрації за адресою в кв. АДРЕСА_5 .
Згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_7 (а.с. 18 т. 1 зворотна сторона, а.с. 28-30 т. 1) ОСОБА_1 31.08.2019 звільнена з посади вчителя початкових класів в зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років (наказ по Бакаївському НВС № 17-к від 31.08.2019). 01.11.2019 призначена на посаду наукового співробітника історичного музею Кам`янського державного історико-культурного заповідника (наказ 43/ОС-8 від 01.11.2019).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2021, реєстровий номер 3617, ОСОБА_5 купив земельну ділянку, місце розташування якої: АДРЕСА_6 , площа земельної ділянки 0,0024 га, кадастровий номер: 7121810100:01:002:1832 (а.с. 19 зворотна сторона - а.с. 21 т. 1).
Згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2021 реєстровий номер 3614, ОСОБА_5 придбав гараж НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 22-23 т. 1).
Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 23.05.2012, зареєстрованого в реєстрі за № 1154 та витягу з Державного реєстру правочинів № 11357505 від 23.05.2012, ОСОБА_5 отримав в дар від ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,2992 га в АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки: 7121885600:01:001:0068 (а.с. 24-25 т. 1).
Згідно договору дарування будинку від 23.05.2012, зареєстрованого в реєстрі за № 1151 та витягу з про державну реєстрацію прав № 34432704 від 24.05.2012 ОСОБА_5 отримав в дар від ОСОБА_8 жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до договору купівлі-продажу 7141/2020/2116562 ОСОБА_5 24.07.2020 придбав у власність мотоцикл MUSSTANG MT110-2, 2019 року випуску, об`єм двигуна 107, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_8 (а.с. 82, т. 1).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 вбачається, що 19.12.2017 за ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_10 (а.с. 84 т. 1 зворотна сторона – а.с. 85 т.1). 
Такими є встановлені фактичні обставини справи, які мають наступне правове регулювання. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до норм ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом розгляду у цій справі є вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2016 до 12.01.2022, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на частину спірного майна.
Щодо вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
До членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (постанова Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 320/4964/17).
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.199 № 5-рп/99).
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 
У постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні світлини самі собою не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 712/14547/16, від 24.01.2020 у справі № 490/10757/16, від 18.10.2023 у справі № 201/11673/20.
Також факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі собою, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 588/350/15, від 19.03.2020 у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 у справі № 694/1540/20).
Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.
Наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.
Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 686/15993/21, від 09.11.2022 у справі № 753/10315/19, від 16.11.2022 у справі № 199/3941/20.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц та постанові Верховного Суду від 06.04.2026 у справі № 686/5765/25 зроблено висновок, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування. Його слід встановлювати під час ухвалення судового рішення, якщо цей факт пов`язаний із будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.
Отже, вимога про встановлення юридичного факту не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.
Крім того, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц та постанові Верховного Суду від 06.04.2026 у справі № 686/5765/25 також констатовано, що визнання права спільної сумісної власності на майно не є ефективним захистом, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав, а лише констатує обставини, які мають значення для вирішення справи. Належним та ефективним способом захисту є позовна вимога про поділ спільного майна подружжя.
Таким чином, для майнової вимоги про поділ спільної сумісної власності факти спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу та спільного набуття майна є лише підставами. Обґрунтування висновку суду щодо підтвердження таких фактів має бути зазначено у мотивувальній частині рішення щодо суті майнової вимоги про поділ спільного сумісного майна.
Позивач звернулася до суду саме з метою визнання за собою права власності на частку в спільному сумісному майні, яке вона з відповідачем набула за час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2016 до 12.01.2022 Тому як факт такого спільного проживання, так і факт набуття спірного майна у зазначений період слід встановлювати під час вирішення вимоги про поділ спірного майна.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).
Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, апеляційний суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільної сумісної власності на спірне майно суду слід було відмовити саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав. Суд першої інстанції в цій частині зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, але помилився щодо мотивів такої відмови, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови апеляційного суду. 
Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна та права власності на рухоме майно.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції критично оцінив покази свідків на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зазначивши, що їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються констатації факту сумісного проживання та не підтверджують у сторін усталених відносин, притаманних подружжю.
Надані позивачем спільні фотографії, квитанції та інші письмові документи (договори дарування будинку, земельної ділянки, договори купівлі-продажу, трудову книжку ОСОБА_1 ) суд визнав такими, що достовірно не вказують на те, що сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Мали спільний бюджет та несли спільні витрати в інтересах сім`ї. 
Долучені до матеріалів справи довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 188 від 17.12.2025, виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 509 від 23.12.2025, управителя будинку від 16.09.2025 суд визнав такими, що також не підтверджують факту проживання сторін однією сім`єю.
При цьому, суд звернув увагу, що в довідці виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 509 зазначено, що ОСОБА_1 з серпня 2019 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 без реєстрації.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, згідно довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 17.12.2025 № 188 (а.с. 15 т. 1) вбачається, ОСОБА_1 в 2016-2019 роках проживала з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . 
Згідно довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 09.01.2023 № 43 (а.с. 14 зворотна сторона т. 1) ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_7 без реєстрації. Довідка видана на підставі довідки начальника КП «Кам`янка-Житло» В. Пишенко.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 23.12.2025 № 509 (а.с. 15 зворотна сторона т. 1) ОСОБА_1 фактично проживає з серпня 2019 але не зареєстрована І-й АДРЕСА_7 .
Згідно довідки управителя будинку від 16.09.2025 (а.с. 16 т. 1) також підтверджено проживання ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою.
Суд першої інстанції відхиливши вказані докази спільного проживання, не врахував, що в наданих позивачем доказах підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в с. Бакаєве з 2016 по серпень 2019, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 17.12.2025 № 188 та з серпня 2019 по 2022 в м. Кам`янка, що підтверджується довідками Кам`янської міської ради № 43 від 09.01.2023 та № 509 від 23.12.2025. а також довідкою управителя будинку від 16.09.2025.
Сам лише факт відсутності реєстрації позивача за адресою у м. Кам`янка, на що звернуто увагу судом першої інстанції не є підставою для визнання обставини, що сторони фактично не мешкали разом, оскільки громадянин України може мати як фактичне місце проживання, так і зареєстроване місце проживання, яке може бути як за однією адресою, так і за різними адресами.
Судом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідків, які підтвердили обставину, що покійний ОСОБА_5 визнавав позивача за дружину ще з 2016 року, їх стосунки носили характер сімейних і відповідали загальносуспільному поняттю сім`ї, що в подальшому призвело до офіційної реєстрації шлюбу. 
Колегія суддів враховує, що до матеріалів справи позивачем додано: спільні фотографії сторін, товарні чеки, квитанції та накладні на придбання будівельних товарів та інших товарів, рахунки-фактури розрахунку за розробку проекту мережі електропостачання житлового будинку в с. Ребедайлівка та тимчасове приєднання його до мережі, договори купівлі-продажу земельної ділянки, гаража, договір дарування земельної ділянки та будинку, трудову книжку (яка підтверджує обставину зміну місця проживання позивача в серпні 2019), договір купівлі-продажу транспортного засобу мотоцикла MUSSTANG MT110-2, 2019 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, які були наявні в позивача та в сукупності з іншими доказами підтверджують факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2016 по 12.01.2022.
На думку колегії суддів спільні фотографії та покази свідків підтверджують наявність особистих стосунків сторін, спільне проведення дозвілля, відпочинок та тривалість відносин. Трудова книжка підтверджує зміну роботи та місця проживання позивача та має важливий хронологічний маркер, оскільки доводить факт переїзду ОСОБА_1 в конкретну місцевість.
Колегія суддів вважає, що поза всяким розумним сумнівом позивачка змінила своє постійне місце проживання, звільнилася з роботи, залишила своє звичне оточення і коло спілкування та переїхала за 128 км від свого дому саме для проживання з відповідачем та наміром створити з ним нову сім`ю. Чеки, квитанції, накладні та рахунки-фактури підтверджують ведення спільного господарства та спільного бюджету і доводять обставину спільної фінансової мети сторін на покращення побуту та спільного житла. 
З урахуванням вищевикладеного, а також факту офіційної реєстрації шлюбу 12.01.2022, оцінивши сукупність наданих позивачем доказів, колегія суддів вважає доведеною та доказаною обставину проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2016 по 12.01.2022.
Що стосується спору в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину нерухомого майна – гаража № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
У ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (ст. 74 СК України).
Вважаючи доведеним факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2016 по 12.01.2022 та враховуючи, що гараж № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та земельну ділянку площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_5 29.12.2021, що підтверджується договорами купівлі-продажу (а.с. 19 зворотна сторона а.с. 21 зворотна сторона т. 1, а.с. 22 – 24 т. 1) в період проживання сторін однією сім`єю, вказане майно слід визнати спільним сумісним майном подружжя. 
Оскільки позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на вищезазаначене нерухоме майно є доведеними, тому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на частину гаража № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та частину земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Що стосується спору в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на рухоме майно - мотоцикл МUSSTANG МТ110-2, 2019 року випуску, VIN НОМЕР_3 таавтомобіль - DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 .
Колегія суддів враховує, що вказане майно також придбане в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що є доведеною обставиною, тому таке майно є спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
При цьому, вказане рухоме майно є неподільними речами. Після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа, з заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає, що за наслідком розгляду вказаної справи, задоволення вимоги про визнання права власності за позивачем на вищезазначене рухоме майно чи на його частку, враховуючи статус неподільності речей та наявність спадкоємців призведе до порушення їхніх прав, оскільки вони також претендують на частину вказаного спадкового майна. 
Тому, колегія суддів вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право на ідеальної частки вказаних транспортних засобів, при цьому вважає, що обраний судом спосіб захисту буде належним та не призведе до порушення права позивача чи інших осіб щодо вирішення спадкових прав щодо долі спірного рухомого майна. 
Що стосується спору в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2992 га з кадастровим номером 7121885600:01:001:0068 за адресою: АДРЕСА_2 , отриманого ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 23.05.2012.
Питання істотного збільшення вартості особистого майна одного з подружжя за рахунок спільних коштів або праці регулюється статтею 62 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 передбачено, що майно. Яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. 
Отже, втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано баланс інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів:
1)істотність збільшення вартості майна;
2)таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а й співвідносити у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, враховувати якісні зміни характеристик самого об`єкта.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц зробила висновок, що істотність збільшення вартості підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачає чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який вже з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого подружжя, який не є власником. 
Наданий позивачем звіт № 3054/25 про проведення оцінки майна, виготовлений ТОВ «ЕСТІМА» 30.12.2025, на який позивач посилається як на доказ щодо істотного збільшення вартості будинку суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в ньому відсутні відомості про вартість будинку до здійснення в ньому ремонту та проведення його капітального ремонту, не зазначено окремо вартість проведених робіт, що виключає можливість встановлення обставини, на скільки збільшилась вартість такого будинку. 
Надані позивачем товарні фіскальні чеки, накладні на придбання будівельних матеріалів та рахунки-фактури (а.с. 39 т. 1, а.с. 39 зворотна сторона т. 1) за розробку робочого проекту мережі електропостачання будинку та тимчасового приєднання будівлі до електромережі в розумінні ст. 62 СК України не підтверджуються обставину істотного збільшення вартості спірного будинку, а є лише доказом утримання майна в належному стані, що є обов`язком власника щодо збереження цього майна.
Ці витрати не створюють автоматично права на визнання майна спільною сумісною власністю, яке збільшилося в своїй вартості лише внаслідок тенденції загального здорожчання об`єктів нерухомості, коливання цін на ринку нерухомого майна, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них.
Враховуючи недоведеність ОСОБА_1 вимог про визнання спільною сумісною власністю житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2992 га з кадастровим номером 7121885600:01:001:0068 за адресою: АДРЕСА_2 , отриманого ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 23.05.2012та визнання за нею права власності на частину, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
З урахуванням вищевикладених висновків суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя слід змінити виклавши мотивувальну частину рішення районного суду в редакції даної постанови.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме та рухоме майно слід скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині – задовольнити частково, визнавши за нею право власності на частину гаража № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та частину земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та право на ідеальної частки мотоцикла МUSSTANG МТ110-2, 2019 року випуску, VIN НОМЕР_3 таавтомобіля - DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 . В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2992 га з кадастровим номером 7121885600:01:001:0068 за адресою: АДРЕСА_2 відмовити. 
Щодо оскарження додаткового рішення суду від 13.07.2026.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Лук`яненко Г. О. надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правничої допомоги від 30.01.2026, акт наданих послуг (виконаних робіт) № 9 від 03.07.2026 на суму 30 000 грн. та детальний опис робіт від 03.07.2026 до договору про надання правничої допомоги від 30.01.2026 на суму 30 000 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення та частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу на суму 20 000 грн., суд першої інстанції виходив з тих обставин, що рішенням суду в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому відповідач має право на відшкодування відповідних витрат на правничу допомогу. Визначаючи розмір витрат, які підлягають стягненню з позивача, суд встановив, що такі витрати з урахуванням принципу співмірності, дійсності та необхідності підлягають стягненню в розмірі 20 000 грн.
Доводи апеляційної скарги про те,що ОСОБА_2 не було надано суду доказів на підтвердження здійснення оплати заявлених витрат відхиляються як безпідставні і такі, що не спростовують обов`язку сторони відшкодувати відповідні витрати.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було направлено заяви про ухвалення додаткового рішення і він був позбавлений можливості надати свої заперечення колегія суддів також відхиляє.
З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення відповідачем відповідних витрат на правничу допомогу направлялася на адресу представника ОСОБА_2 – адвоката Крушельницької М. Р., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 36 т. 2). Адвокатом Крушельницькою М. Р. в інтересах ОСОБА_2 надано суду заперечення на заяву про розподіл судових витрат (а.с. 52-54 т. 2), які були враховані судом першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення.
Крім того, колегія суддів враховує позицію Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 9901/236/21, відповідно до якої адвокат як представник бере участь у судовому процесі від імені особи (сторони чи третьої особи), інтереси якої він представляє, відповідно наділений правами та обов`язками останньої (за умови, що в ордері немає застережень про обмеження повноважень адвоката). Участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення) позиція представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для особи, від імені якої він діє, і остання має теж це розуміти. Водночас участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката) - що є правом сторони - дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні підстави.
Отже, Гордієнко В. М. який бере участь в судовому засіданні через свого представника, а саме адвоката є таким, що отримав копію процесуальних документів, оскільки вони були доставлені до електронного кабінету адвоката.
Тому, порушень процесуального законодавства з боку суду першої інстанції щодо розгляду по суті заяви про ухвалення додаткового рішення колегія суддів не вбачає. 
Оскільки за наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції, рішення суду було змінено в одній частині та скасовано в іншій частині з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому колегія суддів враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо покладення інших судових витрат на сторони з урахуванням принципу пропорційності при частковому задоволенні позовних вимог вважає за необхідне змінити додаткове рішення суду, зменшивши суму стягнутих витрат на правничу допомогу з 20 000 грн. до 5 000 грн.
Також, у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат (судового збору) у справі.
Оскільки за наслідком розгляду справи рішення суду в задоволенні немайнових вимог відмовлено, позовні вимоги майнового характеру задоволено частково на 50 %, вимоги апеляційної скарги також задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховуючи принцип пропорційності задоволених та відмовлених вимог, вважає за необхідне у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача 1 738 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції та 2 085, грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи апеляційним судом, всього 3 823 грн. 60 коп. по 1 274 грн. 53 коп. з кожного з відповідачів. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Крушельницької Марії Романівни – задовольнити частково. 
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.06.2026 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя – змінити, виклавши мотивувальну частину рішення районного суду в редакції даної постанови.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 29.06.2026 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно – скасувати.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину гаража № НОМЕР_1 , блок № НОМЕР_2 та на частину земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером 71218101000:01:002:1832, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 право на частину мотоцикла МUSSTANG МТ110-2, 2019 року випуску, VIN НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_8 та на частину автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_10 . 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Додаткове рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 13.07.2026 – змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на професійну правничу допомогу з 20 000 грн. до 5 000 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в розмірі 3 823 грн. 60 коп. в рівних частках, а саме: по 1 274 грн. 53 коп. з кожного з них.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 03.09.2026.

Суддя-доповідач

Судді