П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/7102/26	

Суддя першої інстанції - Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року у справі №400/7102/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з нерухомого майна, належного позивачу, після закінчення виконавчого провадження №44142339;
- зобов`язати відповідача зняти арешт з нерухомого майна, належного позивачу, та вчинити дії для припинення обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №968589 від 17 травня 2023 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року відмовлено у відкритті провадження. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники, права і обов`язки яких визначені цивільним процесуальним законом, адже виконавче провадження №54223887 стосується приватно-правового спору.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року у справі №400/7102/26.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив механічний підхід, ототожнивши підстави виникнення боргу (кредитні правовідносини) із суттю оскаржуваної бездіяльності публічного органу. Однак, визначальним для юрисдикції є не тип виконавчого документа, а характер спору – оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених при здійсненні владних управлінських функцій.
Просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року у справі №400/7102/26 про відмову у відкритті провадження. Направити справу №400/7102/26 до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року у справі №400/7102/26.
13 липня 2026 року матеріали електронної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
14 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Згідно частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Колегія суддів дослідила матеріали справи, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.
Предметом судового розгляду у цій справі є виключно законність бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо виконання покладених на нього законом обов`язків після закінчення виконавчого провадження № 44142339, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 04.03.2013 про стягнення з позивача на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» заборгованості в розмірі 1071577,55 гривні.
Суд першої інстанції вказав, що предмет спору в цій справі стосується питань, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса у приватно-правових правовідносинах. А відповідно до статті 446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом, тому суд дійшов до висновку, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники, права і обов`язки яких визначені цивільним процесуальним законом, адже виконавче провадження № 54223887 стосується приватно-правового спору.
У постанові від 14 березня 2018 року в справі №213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.
Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів звертає увагу на те, що питання, яке оспорюється у даному провадженні, пов`язане не з виконанням судового рішення у цивільних справах, як то визначає ст.446 Цивільного процесуального кодексу України, а з виконанням виконавчого напису нотаріуса, що виключає підстави посилатись на вказану норму та стверджувати про те, що такий спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Тотожний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 06 лютого 2019 року в справі №678/1/16-ц і Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року в справі №640/8025/19.
Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №161/15523/17).
Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №346/79/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі №711/4734/19.
Відтак, суд першої інстанції, визначаючи юрисдикцію спору, фактично ототожнив цивільно-правову природу первісного зобов`язання, за яким виникла заборгованість та яке не є спірним, із характером правовідносин, що склались в процедурі з виконання документу, що таке зобов`язання підтверджує.
Такий підхід не відповідає положенням статей 19, 287 КАС України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" та наведеним висновкам Верховного Суду.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України передбачено, що підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2026 року скасувати.
Справу №400/7102/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, направити для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв