П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25715/25	

Головуючий І інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту додаткового рішення суду - 22.10.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні ді, -
В С Т А Н О В И В:
30.07.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно обчислення та виплати їй грошового забезпечення за період з 30.01.2020р. по 20.11.2023р., в тому числі одноразових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій за невикористані дні відпусток та інших належних виплат) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01.01.2020р. у розмірі 2102 грн, 01.01.2021р. у розмірі 2270 грн, 01.01.2022р. у розмірі 2481 грн, 01.01.2023р. у розмірі 2684 грн) за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату їй грошового забезпечення за період з 30.01.2020р. по 20.11.2023р., в тому числі одноразових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій за невикористані дні відпусток та інших належних виплат) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (а саме 01.01.2020р. у розмірі 2102 грн, 01.01.2021р. у розмірі 2270 грн, 01.01.2022р. у розмірі 2481 грн, 01.01.2023р. у розмірі 2684 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період проходження позивачем військової служби нарахування грошового забезпечення протиправно та безпідставно здійснювалося відповідачами у заниженому розмірі, а саме без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року. 
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі виплачених за період з 30.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за вказаний період, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок та виплату виплачених за період з 30.01.2020р. по 19.05.2023р. грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за вказаний період, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з врахуванням раніше виплачених сум. 
У задоволенні ж решти позовних вимог - відмовлено.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із часткової обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.
03.10.2025р. ОСОБА_1 подано до суду 1-ї інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення суду у справі №420/25715/25. 
В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача зазначив, що у позові ним був обраний спосіб захисту, а саме не тільки зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення, але і щоб відповідний перерахунок був здійснений за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Так, як зазначено у вказаній заяві, у відповідності до п.2.1.1.2 «Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012р. за №333) виплата грошового забезпечення здійснюється за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», за яким також передбачено відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, а також подання відповідної звітності щодо ум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, яка включає податок на доходи фізичних осіб та його відшкодування, утриманий військовий збір. Невиплата грошового забезпечення за належним кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ 2112) унеможливлює належне подання податкової та соціальної звітності (зокрема, додатка Д1 до податкового розрахунку), внаслідок чого не відображається інформація про сплату єдиного соціального внеску до Реєстру застрахованих осіб та така інформація відповідно буде відсутня у системі Пенсійного фонду України. Вказане прямо впливає на обсяг страхового стажу військовослужбовця, необхідного для призначення пенсії відповідно до вимог ст.ст.12, 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».
Згідно з резолютивною частиною рішення позов задоволений частково.
Водночас, рішення не містить мотивів щодо прийняття рішення в частині виплати грошового забезпечення за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ 2112).
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині визначення способу захисту прав - нарахування та виплати грошового забезпечення за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Не погоджуючись із вказаним вище додатковим рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 18.12.2025р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просила скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025р. і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у відповідній частині.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
31.10.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що підстави для задоволення позову в частині визначення такого способу захисту прав, як нарахування та виплата грошового забезпечення за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» - відсутні.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції вірними та обґрунтованими, з огляду на наступне.
За змістом п.1.1 «Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012р. за №333), економічна класифікація видатків бюджету призначена для розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. Економічна класифікація видатків бюджету забезпечує єдиний підхід до всіх учасників бюджетного процесу з точки зору виконання бюджету.
У п.2.1.1.2 Інструкції №333 визначено код 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»: 
1) грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців, осіб, які є гласними та негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу, у тому числі основні та додаткові види виплат; 
2) заохочення, передбачені законодавством; 
3) відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород, а також інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, співробітниками Служби судової охорони та особами рядового і начальницького складу у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, згідно із законодавством.
Разом із тим, п.2.6. Інструкції №333 передбачено код 2800 «Інші поточні видатки».
Згідно з цим кодом здійснюються видатки, які не пов`язані з придбанням товарів та послуг установами, у тому числі: 9) виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу).
Отже, колегія суддів наголошує, що виконання судових рішень здійснюється за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» має інше цільове призначення.
Більш того, п.1.8 Інструкції визначено, що за правильність віднесення видатків до поточних або капітальних відповідає розпорядник (одержувач) бюджетних коштів.
Тобто, визначення КЕКВ здійснюється розпорядником (одержувачем) бюджетних коштів при виконанні рішення суду, в той час як вимоги позивача фактично стосуються порядку виконання рішення суду.
У цьому контексті, суд першої інстанції цілком вірно відхилив посилання позивача на те, що правильність коду економічна класифікація видатків впливає на належне надання податкової та соціальної звітності, обсяг страхового стажу є неспроможним, оскільки вказані питання не були предметом розгляду справи та підтверджують передчасність вимог.
Аналізуючи ж питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду 1-ї інстанції, колегія суддів зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку усім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 15.07.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко