ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 511/1831/24
провадження № 61-6906 св 26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи: 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка Антона Петровича, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2025 року у складі судді Бобровської І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Лозко Ю. П., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог 

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначала, що 03 жовтня 2020 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. За час шлюбу вони, як подружжя, набули у власність майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 5123981400:01:002:0399, площею 0,1121 га, та садовий будинок розташований на вказаній земельній ділянці, загальною площею 41,18 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказані об`єкти нерухомості зареєстровано за ОСОБА_2 .
Крім того, у зазначеному будинку за їхні спільні кошти зроблений ремонт: залита відмостка, замінені вікна, зроблена каналізація (септик), замінено електропроводку та сантехніку. Також була придбана побутова техніка та меблі: двокамерний холодильник НІТАСНІ, вартістю 22 099,00 грн; бензиновий генератор Dakkin, вартістю 9 999,00 грн; соковижималка Severin, вартістю 9 799,00 грн; пральна машина Whirlpool, вартістю 17 455,00 грн; подрібнювач садовий Ryob, вартістю 10 925,00 грн; рукомийник, вартістю 188,00 грн; тент камуфляжний, вартістю 311,00 грн; збирач фруктів, вартістю 267,00 грн; насос вібраційний, вартістю 1 428,00 грн; бойлер HI-THERM, вартістю 8 750,00 грн; унітаз, вартістю 3 460,00 грн; умивальник мармурний, вартістю 6 000,00 грн.
На все вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, проте вона має право припинити свою частку у спільному майні подружжя й отримати грошову компенсацію за неї (статті 69-72 СК України, стаття 372 ЦК України). Загальна вартість 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя складала 195 337,00 грн.
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд припинити свою частку у спільному майні подружжя і отримати компенсацію за 1/2 частину вищевказаного спільного майна подружжя, зокрема: земельної ділянки, кадастровий номер 5123981400:01:002:0399, площею 0,1121 га, вартістю 75 000 грн; садового будинку, загальною площею 41,18 кв. м, вартістю 75 000,00 грн; двокамерного холодильника НІТАСНІ, вартістю 11 049 грн; бензинового генератора Dakkin, вартістю 4 999,00 грн; соковижималки Severin, вартістю 4 899 грн; пральної машини Whirlpool, вартістю 8 727,00 грн; подрібнювача садового Ryob, вартістю 5 462,00 грн; рукомийника, вартістю 94,00 грн; тенту камуфляжного, вартістю 155,00 грн; збирача фруктів, вартістю 133,00 грн; насоса вібраційного, вартістю 714,00 грн; бойлера HI-THERM, вартістю 4 375,00 грн; унітаза, вартістю 1 730,00 грн; умивальника мармурного, вартістю 3 000,00 грн. 

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що 03 жовтня 2020 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року (справа № 947/12809/24). 
За час шлюбу ОСОБА_1 набула у власність наступне майно: транспортний засіб, типу - загальний легковий, кабріолет, марки «SMART MC 01», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , вага 805,00 кг, об`єм двигуна 599, сірого кольору; грошові кошти у розмірі 455 000,00 грн. 
За час перебування у шлюбі він набув у приватну власність наступне майно: садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 41,18 кв. м., житловою площею 19,95 кв. м. , веранди літ. «а», басейну літ. «Б», сараю літ. «В», туалету літ. «Г», воріт 1-1, огорожі І, мощіння ІІ, цистерни ІІІ, розташованих на земельній ділянці, площею 0,1121 га, із кадастровим номером 5123981400:01:002:0399. Крім того, він набув у приватну власність земельну ділянка з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для індивідуального садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, площею 0,1121 га у тому числі за угіддями: багаторічні насадження - 0,0936 га, капітальна - 0,0185 га.
Зазначав, що вищевказаний автомобіль був придбаний за час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому він є їхньою спільною сумісною власністю. 
Він звертався до ОСОБА_1 з вимогою повернути автомобіль, однак остання повідомила, що вже відчужила його відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу. Разом із цим, він, як співвласник автомобіля, не надавав згоди на його відчуження. На автомобіль поширювався режим спільної сумісної власності подружжя, проте отримані від його відчуження кошти не були використані в інтересах сім`ї. Відповідний правочин був вчинений ОСОБА_1 з метою запобігти в подальшому поділу вказаного майна між подружжям. 
Крім того, у щорічній декларації ОСОБА_1 за 2023 рік у розділі грошові активи зазначено готівкові кошти у розмірі 500 000,00 грн. Тобто за час шлюбу нею було набуто 455 000,00 грн, які є майном, на яке поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.
З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив суд:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя, тобто його та ОСОБА_1 : грошові кошти у розмірі 455 000,00 грн; вищевказаний садовий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2736461351100), розташований на земельній ділянці, площею 0,1121 га, кадастровий номер 5123981400:01:002:0399; земельну ділянку з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2736465851239);
- здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: 
садового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2736461351100), розташованого на земельній ділянці, площею 0,1121 га, з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399, та земельної ділянки з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2736465851239) шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників у розмірі по 1/2 частці кожному;
визнати право власності на 1/2 частку у праві власності на вищевказаний садовий будинок за ОСОБА_1 і залишити право власності на 1/2 частку у праві власності на садовий будинок за ним;
визнати право власності на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2736465851239) за ОСОБА_1 і залишити право власності на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку за ним;
стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину грошових коштів, збережених ОСОБА_1 , у розмірі 227 500,00 грн;
стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину від вартості набутого та відчуженого за час шлюбу автомобіля у розмірі 61 253,00 грн. 

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 липня 2024 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано земельну ділянку, площею 0,1121 га, кадастровий номер 5123981400:01:002:0399, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 41,18 кв. м, житловою площею 19,95 кв. м, веранди літ. «а», басейну літ. «Б», сараю літ. «В», туалету літ. «Г», воріт 1-1, огорожі І, мощіння ІІ, цистерни ІІІ, розташованих на земельній ділянці, площею 0,1121 га, із кадастровим номером 5123981400:01:002:0399 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : двокамерний холодильник HITACHI, бензиновий генератор Dakkin, соковижималку Severin, пральну машинку Whirlpool, подрібнювач садовий Ryob, рукомийник, тент камуфляжний, збирач фруктів, насос вібраційний, бойлера НІ-THERM, унітаз, умивальник мармурний.
Проведено поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:
виділено у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1121 га, кадастровий номер 5123981400:01:002:0399, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
виділено у приватну власність ОСОБА_2 садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 41,18 кв. м, житловою площею 19.95 кв. м, веранди літ. «а», басейну літ. «Б», сараю літ. «В», туалету літ. «Г», воріт 1-1, огорожі І, мощіння ІІ, цистерни ІІІ, розташованих на земельній ділянці, площею 0,1121 га, з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399;
виділено у приватну власність ОСОБА_2 : двокамерний холодильник HITACHI, вартістю 11 049,00 грн, бензиновий генератор Dakkin, вартістю 4 999,00 грн, соковижималку Severin, вартістю 4 899,00 грн, пральну машинку Whirlpool, вартістю 8 727,00 грн, подрібнювач садовий Ryob, вартістю 5 462,00 грн, рукомийник, вартістю 94,00 грн, тент камуфляжний, вартістю 155,00 грн, збирач фруктів, вартістю 133,00 грн, насос вібраційний, вартістю 714,00 грн, бойлера НІ-THERM, вартістю 4 375,00 грн, унітаз, вартістю 1 730,00 грн, умивальник мармурний, вартістю 3 000,00 грн;
стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 компенсацію за частину майна в порядку поділу майна подружжя у розмірі 195 337,00 грн.
Вказано, що право на частку спільної сумісної власності ОСОБА_1 припиняється з дня отримання компенсації (частина друга статті 364 ЦК України).
У задоволені решти вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони у справі за час шлюбу набули у спільну сумісну власність подружжя наступне майно: садовий будинок, вартістю 63 596,00 грн; земельну ділянку, вартістю 18 104,00 грн, а також побутову техніку та меблі (двокамерний холодильник марки «Hitachi», вартістю 22 099,00 грн, бензиновий генератор марки «Dakkin», вартістю 9 799, 00 грн, соковижималка марки «Whirlpool», вартістю 17 455,00 грн, подрібнювач садовий марки «Ryob», вартістю 10 925,00 грн, рукомийник, вартістю 188,00 грн, тент камуфляжний, вартістю 311,00 грн, збирач фруктів, вартістю 267,00 грн, насос вібраційний, вартістю 1 428,00 грн, бойлер марки «Hi Therm», вартістю 8 750,00 грн, унітаз, вартістю 3 460,00 грн, умивальник мармуровий, вартістю 6 000,00 грн). 
Вартість техніки та меблів підтверджується товарними чеками та видатковими накладними, наданими ОСОБА_1 , а вартість будинку та земельної ділянки визначена на час звернення до суду, а не на час набуття нерухомого майна, як зазначав ОСОБА_2 . 
Указане майно перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 і спільне користування ним неможливе. Тому ОСОБА_1 слід присудити відповідну компенсацію за її частку в спірному майні за рахунок іншого з подружжя - ОСОБА_2 , який майном фактично користується. При цьому побутова техніка та меблі є неподільними, вони використовуються для обслуговування садового будинку, яким користується ОСОБА_2 , тому їх слід залишити у власності останнього з присудженням компенсації половини їх вартості ОСОБА_1 .
Районний суд погодився з доводами ОСОБА_2 про те, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Проте вимоги зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини грошових коштів, збережених ОСОБА_1 , у розмірі 227 500,00, а також 1/2 частини від вартості набутого та відчуженого за час шлюбу автомобіля у розмірі 61 253,00 грн, на думку районного суду, задоволенню не підлягають. 
ОСОБА_2 не довів, що подружжя за час перебування у шлюбі за спільні кошти придбало спірний транспортний засіб, який в подальшому колишня дружина реалізувала без його згоди. У матеріалах справи відсутні докази перебування у власності сторін у справі за час перебування у шлюбі транспортного засобу «SMART MC 1».
Крім того, на підтвердження походження заощаджень ОСОБА_1 у розмірі 455 000,00 гривень, які вона вказала у своїй майновій декларації як особисте майно, ОСОБА_1 надала довідку про склад грошового забезпечення, яку ОСОБА_2 не спростував і не довів, що колишня дружина внесла неправдиві відомості в свою майнову декларацію, а у своїй майновій декларації вказані грошові кошти як об`єкт спільної сумісної власності подружжя не відобразив. 
Районний суд застосував норми СК України, врахував відповідну судову практику Верховного Суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції врахував статтю 141 ЦПК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2025 року у частині вимог: про поділ грошових коштів, про визнання земельної ділянки, садового будинку та рухомого майна спільним сумісним майном подружжя, про стягнення компенсації за частину майна в порядку поділу майна подружжя у розмірі 195 337,00 грн, про визначення часу припинення права на частку сумісної власності подружжя скасовано. Ухвалено у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном подружжя грошових коштів, земельної ділянки, площею 0,1121 га, кадастровий номер: 5123981400:01:002:0399, та садового будинку, відмовлено.
Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про поділ грошових коштів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку взаємозаліку компенсацію вартості спільного майна подружжя у сумі 29 487,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд зробив вірні висновки про те, що спірне нерухоме майно (будинок та земельна ділянка), а також частина рухомого майна (побутова техніка та меблі) набуто сторонами у справі за час шлюбу, а тому воно є спільним сумісним майном подружжя. Указане майно знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , воно є неподільним і повинно залишитися йому з одночасним присудженням грошової компенсації вартості 1/2 його частини на користь ОСОБА_1 . 
Вартість цього нерухомого майна вірно визначено, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. ОСОБА_1 вжила всіх можливих заходів для доведення вартості рухомого майна, надавши товарні чеки та видаткові накладні. ОСОБА_2 не спростував вартість спірного майна у суді першої інстанції у визначений процесуальним порядком спосіб.
Разом із цим, ОСОБА_1 не довела, що на унітаз та умивальник мармуровий поширюється режим спільної сумісної власності подружжя і це майно не підлягає поділу.
Інші об`єкти побутової техніки та меблів, а саме: двокамерний холодильник, бензиновий генератор, соковижималка, подрібнювач садовий, рукомийник, тент камуфляжний, збирач фруктів, насос вібраційний, бойлер, є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу шляхом залишення у власності ОСОБА_2 із присудженням компенсації половини їх вартості ОСОБА_1 у сумі 40 513,00 грн.
Вирішуючи вимогу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини грошових коштів, збережених останньою, у розмірі 227 500,00 грн, апеляційний суд надав оцінку інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Зокрема, у декларації за 2022 рік, яка подана ОСОБА_1 , зазначено: заробітна плата отримана за основним місцем роботи у розмірі 225 985,00 грн; дохід від відчуження рухомого майна у розмірі 45 000,00 грн (розділ 11 «доходи, у тому числі подарунки»). У розділі 12 «грошові активи» зазначено: готівкові кошти у розмірі 45 000,00 грн. У декларації за 2023 рік, яка подана ОСОБА_1 , у розділі 11 «доходи, у тому числі подарунки», зазначено: заробітна плата отримана за основним місцем роботи у розмірі 450 664,00 грн. У розділі 12 «грошові активи» зазначено: готівкові кошти у розмірі 500 000,00 грн.
Крім вищевказаного, апеляційний суд надав оцінку довідкам про склад грошового забезпечення за відповідні періоди, а також іншим доказам, наданим ОСОБА_1 на підтвердження джерела походження наявних у неї грошових коштів і вказав, що з останньої на користь ОСОБА_2 у порядку взаємозаліку підлягає стягненню компенсація вартості спільного майна подружжя у сумі 29 487,00 грн: 440 000,00 грн (грошові заощадження) / 2 = 220 000,00 грн - 190 513,00 грн (300 000,00 грн вартість садового будинку та земельної ділянки + 81 026,00 грн вартість рухомого майна) / 2).
Предметом розгляду справи є поділ спільного сумісного майна подружжя. Тому позовна вимога зустрічного позову про визнання конкретного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя не є ефективним способом захисту права ОСОБА_2 на такий поділ. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та зазначення про це у резолютивній частині судового рішення не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вимога про поділ спільного сумісного майна.
Суд апеляційної інстанції застосував відповідні норми СК України, урахував роз`яснення, надані судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у справах щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, належного способу судового захисту у даній категорії справ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У травні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Миколюк А. П., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення районного суду та постанову апеляційного суду, в якій просить оскаржувані судові рішення змінити у мотивувальних частинах, а саме виключити висновки про можливість визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 455 000,00 грн виключно на підставі декларації ОСОБА_1 . 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає те, що судами застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
ОСОБА_2  судові рішення судів попередніх інстанцій у касаційному порядку не оскаржив, а тому судові рішення не переглядаються в касаційному порядку по суті вирішення спору, а лише щодо вищевказаних мотивів їх ухвалення (стаття 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду 

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 29 травня 2026 року. Витребувано цивільну справу з районного суду. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У червні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка А. П., мотивована тим, що суди зробили помилкові висновки про можливість визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 455 000,00 грн виключно на підставі фінансової декларації  ОСОБА_1 .
Суди попередніх інстанцій формально вирішили спір у відповідній частині, не надали належну правову оцінку поданим сторонами доказам, порушили стандарти доказування, невірно застосували норми матеріального права й не врахували релевантну судову практику Верховного Суду.
Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). ОСОБА_2 не довів, що вищевказані грошові кошти належали ОСОБА_1 і на них поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Декларування певних об`єктів автоматично не свідчить про фізичну наявність цих об`єктів у особи, яка їх декларує. 
Суди не встановили факт реального існування грошових коштів, їх місцезнаходження, джерела походження грошових коштів, використання грошей в інтересах сім`ї та інші обставини. Декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не може бути достатнім доказам існування майна й поширення на нього режиму спільної сумісної власності подружжя. 
Вважає, що судові рішення підлягають зміні в мотивувальних частинах, шляхом виключення висновків про можливість визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 455 000,00 грн виключно на підставі декларації ОСОБА_1 .

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У червні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Бандури Х. Ю., в якому зазначається, що доводи касаційної скарги є безпідставними, суди дійшли вірних висновків по суті вирішення спору і правильно мотивували судові рішення. 
Судами попередніх інстанцій встановлено фактичні обставини у справі, надано належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно застосовано норми матеріального права й враховано релевантну судову практику Верховного Суду у даній категорії справ.

У червні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Миколюк А. П., подав до Верховного Суду відповідь на відзив на касаційну скаргу, в якій викладено аргументи щодо доводів, зазначених у відзиві на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (актовий запис № 1194), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року, що набрало законної сили, шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. (справа № 947/12809/24). 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають від шлюбу спільних дітей.
Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність майно, зокрема: 18 травня 2023 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т. А., зареєстровано в реєстрі за номером 1693, набув право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 41,18 кв. м, житловою площею 19,95 кв. м, веранди літ. «а», басейну літ. «Б», сараю літ. «В», туалету літ. «Г», воріт 1-1, огорожі І, мощення ІІ, цистерни ІІІ, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2736461351100), розташованих на земельній ділянці, площею 0,1121 га, з кадастровим номером: 5123981400:01:002:0399, а також земельну ділянку з кадастровим номером: 5123981400:01:002:0399 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2736465851239), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для індивідуального садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, площею 0,1121 га у тому числі за угіддями: багаторічні насадження - 0,0936 га, капітальна - 0,0185 га.
У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, припинити свою частку у спільному майні подружжя і стягнути з ОСОБА_2 компенсацію за 1/2 частину: земельної ділянки, площею 0,1121 га, кадастровий номер 5123981400:01:002:0399; садового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Одеський район, село Мале, с/т «Екран»; двокамерного холодильника HITACHI, вартістю 11 049,00 грн; бензинового генератора Dakkin, вартістю 4 999,00 грн; соковижималки Severin, вартістю 4 899,00 грн; пральної машини Whirlpool, вартістю 8 727,00 грн; подрібнювача садового Ryob, вартістю 5 462,00 грн; рукомийника, вартістю 94,00 грн; тенту камуфляжного, вартістю 155,00 грн; збирача фруктів, вартістю 133,00 грн; насосу вібраційного, вартістю 714,00 грн; бойлера НІ-THERM, вартістю 4 375,00 грн; унітазу, вартістю 1 730,00 грн; умивальника мармурного, вартістю 3 000,00 грн, на загальну суму - 195 337,00 грн.
ОСОБА_2 у зустрічному позові просив визнати спільною сумісною власністю подружжя, тобто його та ОСОБА_1 : грошові кошти у розмірі 455 000,00 грн; садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та поділити вказане майно шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників у розмірі по 1/2 частці кожному.
Крім того, ОСОБА_2 просив суд визнати право власності на частку в розмірі 1/2 у праві власності на вищевказані садовий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 5123981400:01:002:0399 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2736465851239), ділянка НОМЕР_4, за ОСОБА_1 й залишити право власності на частку в розмірі 1/2 у праві власності на зазаначене майно за ним. Також просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1/2 частину грошових коштів, збережених ОСОБА_1 , у розмірі 227 500,00 грн.
Апеляційний суд надав оцінку: інформації, яка міститься у деклараціях ОСОБА_1 за 2022 рік та 2023 рік, зокрема щодо доходу, заробітної плати, грошових активів, а також довідкам про склад грошового забезпечення за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2023 рік.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка А. П., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення районного суду у нескасованій частині та постанова апеляційного суду в оскаржуваних частинах відповідають. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, з урахуванням доводів та меж касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, спір стосується поділу спільного сумісного майна подружжя, зокрема, мотивів судових рішень щодо вирішення вимоги зустрічного позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 455 000,00 грн.
Верховний Суд ураховує, що судові рішення по суті вирішення спору в касаційному порядку не переглядаються.
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір у частині визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 455 000,00 грн, районний суд надав оцінку доводам сторін щодо характеру грошових коштів і джерела їх походження і відмовив у задоволенні відповідної вимоги зустрічного позову. При цьому районний суд надав оцінку інформації, вказаній як ОСОБА_1 у своїй майновій декларації, так і ОСОБА_2 , довідці про склад грошового забезпечення ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, зокрема у частині вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини грошових коштів, збережених останньою, у розмірі 227 500,00 грн, надав оцінку доводам сторін та поданим ними доказам у їх сукупності, а також інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Апеляційний суд надав оцінку інформації, яка міститься у деклараціях ОСОБА_1 за 2022 рік та 2023 рік, зокрема щодо доходу, заробітної плати, грошових активів. Крім того, апеляційний суд надав оцінку довідкам про склад грошового забезпечення за відповідні періоди.
Відповідно до частини другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 
Верховний Суд ураховує, що доводи заявника касаційної скарги, з урахуванням прохальної частини касаційної скарги, зводяться до незгоди з мотивами судових рішень про можливість визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 455 000,00 грн виключно на підставі декларації  ОСОБА_1 . Заявник касаційної скарги не оспорює судові рішення судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. ОСОБА_1 фактично не заперечує поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на її грошові кошти, отримані як заробітну плату, чи на її грошові заощадження тощо.
При цьому Верховний Суд ураховує, що суди попередніх інстанцій ухвалили протилежні судові рішення у відповідній частині. А суд апеляційної інстанції, вирішуючи зазначену вимогу зустрічного позову, надав оцінку доводам сторін і наявним у матеріалах справи доказам як окремо, а також оцінив достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Тобто мотиви апеляційного суду не ґрунтуються на правовій оцінці лише однієї декларації ОСОБА_1 .
Вирішуючи спір у відповідній частині, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили обставини справи та наявні у справі докази, надали їм належну оцінку, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення в оскаржуваних частинах, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. Судові рішення у зазначених частинах мотивовані, доводи касаційної скарги не вказують на наявність підстав для зміни мотивів судових рішень.
Такі висновки узгоджуються з судовою практикою Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), чинним на час ухвалення судових рішень законодавством, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. 
Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, вони не можуть бути підставами для зміни оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється. 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка Антона Петровича, залишити без задоволення.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 червня 2025 року у нескасованій частині та постанову Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2026 року в оскаржуваних частинах залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник
Г. В. Коломієць
Ю. В. Черняк