Справа № 212/9752/26 
2/212/6502/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2026 року      м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу, у складі: головуючого судді Зіміна М.В., за участю секретаря судового засідання Пелешенко К.В., в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
встановив:
У червні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до відповідача  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 08 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 3492212 шляхом обміну електронними повідомленнями. За умовами вказаного Договору позичальник отримав позику в розмірі 6000,00 грн на строк 30 днів на умовах платності та поворотності. 
10 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 10072020, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за Договором позики № 3492212 від 08.11.2020 до відповідача ОСОБА_1 . 
Вказує, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором позики № 3492212 від 08.11.2020 у відповідача утворилась заборгованість у загальному розмірі 20328,00 грн, яка складається заборгованості за основним боргом в розмірі 6000,00 грн та заборгованості за нараховані та несплачені проценти в розмірі 14328,00 грн, які позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. 
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 серпня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
25 серпня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Кадук В.В. подано відзив на позовну заяву в якому відповідачем частково визнаються позовну вимоги. Так відповідачем визнається факт укладення Договору позики № 3492212 від 08.11.2020 та отримання ОСОБА_1 позики в розмірі 6000,00 грн. В свою чергу відповідач вважає, що проценти за Договором позики № 3492212 від 08.11.2020 мають бути обраховані за 30 днів виходячи з процентної ставки 0,59% за день, а тому ОСОБА_1 визнає нарахування процентів в розмірі 1062,00 грн. Зазначає, що стягнення з відповідача на користь позивача непропорційно великої суми відсотків у розмірі 14328,00 грн, що перевищує 50% тіла кредиту (6000,00 грн) за невиконання ним зобов`язань за договором, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Представник позивача до суду не прибув, в позовній заяві просив провести розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила суд провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. 
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 08 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 3492212 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору позики № 3492212 від 08 листопада 2020 року сума позики 6000 грн, строк договору 30 днів до 08 грудня 2020 року, базова процентна ставка 1,99% (фіксований), розмір процентів акційних у день 0,59%, розмір процентів на понадстрокове користування позикою у день 2,70%.
Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до листа ТОВ «ФК «Фінекспрес» з вих. № КД-000141870/ТНПП від 02 квітня 2026 року відбувся успішний переказ 08.11.2020 на карту № НОМЕР_1 , 6 000 грн, отримувач платежу ОСОБА_1 . 
10 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 10072020, та згідно Реєстру права вимог № 119 від 30 червня 2021 року до позивача перейшло право вимоги за Договором позики № 3492212 від 08.11.2020 до відповідача ОСОБА_1 .
Так, положеннями ч. 1 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
У частинах 1,3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Наданими позивачем доказами підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір позики № 3492212 з використанням електронного підпису та відповідно наявність кредитних правовідносин між сторонами.
Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики із зарахування кредиту на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 6000,00 грн. виконало в повному обсязі та в обумовлені в договорі строки. 
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення позики та сплати процентів не виконав. Вказані обставини визнаються відповідачем. 
В свою чергу, сторонами у п. 2 Договору позики № 3492212 від 08 листопада 2020 року погоджено строк договору надання позики на 30 днів до 08 грудня 2020 року, базову процентна ставка 1,99% (фіксований), розмір процентів акційних у день 0,59%, розмір процентів на понадстрокове користування позикою у день 2,70%.
Враховуючи погоджені сторонами умови Договору позики № 3492212 від 08 листопада 2020 року позивач мав право, згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховувати проценти ОСОБА_1 у разі неналежного виконання грошового зобов`язання в розмірі 2,70 % у день. 
Так, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
При цьому розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, провадження № 12-19гс25.
Так, відповідач зазначає, що стягнення процентів в розмірі, який перевищує 50% розміру позики не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Судом здійснено перерахунок розміру відсотків з врахуванням відсоткової ставки 1,99 % в день за період з 08 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року на суму позики 6000,00 грн становить 3582,00 грн (6000,00 грн. х 1,99% х 30 днів).
Судом здійснено перерахунок розміру відсотків з врахуванням відсоткової ставки 3,0 % річних за період з 09 грудня 2020 року по 08 березня 2021 року (в межах пред`явлених вимог) на суму позики 6000,00 грн становить 44,38 грн ((6000?3%?90 днів )/365 днів).
В свою чергу позивачем здійснено нарахування процентів за період з 09 грудня 2020 року по 08 березня 2021 року в розмірі 10746,00 грн, та суд доходить переконання, що такий обсяг відповідальності позичальника є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розмір процентів річних за період з 09 грудня 2020 року по 08 березня 2021 року в розмірі 10746,00 грн, обрахованих як особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, враховуючи принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора, зменшити до законодавчо встановленого розміру трьох процентів річних в розмірі 44,38 грн. 
Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що договір позики, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути позику, своєчасно сплачувати проценти за користування позикою, а термін повернення позики настав, при цьому заборгованість за договором позики у встановлений строк не була погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та доведеним, а відтак такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом в розмірі 6000,00 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 3626,38 грн (3582,00 грн + 44,38 грн).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин другої, третьої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової (правничої) допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року укладеного між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «правовий курс», Додаткову угоду № 1/1 від 01 липня 2024 року до цього Договору, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 45 від 13 травня 2026 року на суму 7000,00 грн.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності, а тому такі витрати позивача підлягають стягненню з відповідача в розмірі 7000,00 грн.
За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3315,20 грн (7000,00 грн х 47,36%) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1260,91 грн (2662,40 грн. х 47,36%). 
Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд,-
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором позики №3492212 від 08.11.2020 у сумі 9626 (дев`ять тисяч шістсот двадцять шість) гривень 38 копійок, судові витрати в розмірі 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 11 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», місцезнаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд.8, код ЄДРПОУ 39992082.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складений та підписаний 11 вересня 2026 року.

Суддя:        М.  В.  Зімін