ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/2810/25
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1441/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Любчика О.В.,
суддів: Стельмаха А.П., Разгуляєвої О.В.,
сторони: позивач - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кушнеренка Євгена Юрійовича на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2025 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії в сумі 12 417,26 грн за період з 01.10.2020 по 30.04.2025; зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 883,00 грн за період з 01.11.2021 по 30.04.2025; втрати від інфляційних процесів в сумі 1 693,17 грн, 3% річних в сумі 455,23 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги АТ «Облтеплокомуненерго» обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 , відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . АТ «ОТКЕ» є виконавцем послуг з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води/ послуги з постачання гарячої води, що підтверджується роздруківкою витягу з переліку житлових будинків, в якій АТ «ОТКЕ» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. У порушення вимог чинного законодавства відповідач не здійснював оплату послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії в результаті чого виникла заборгованість.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії в сумі 12 417 грн 26 коп. за період з 01.10.2020 по 30.04.2025, заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 883 грн 00 коп. за період з 01.11.2021 по 30.04.2025, втрати від інфляційних процесів в сумі 1 693 грн 17 коп, 3% річних в сумі 455 грн 23 коп, а також 3028 грн судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_1 – адвокатом Кушнеренко Є.Ю. подано апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення суду є незаконним. 
Представник відповідача зазначає, що доводи позивача про користування відповідачем послугами з теплопостачання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки починаючи з 18.09.2004 квартира відповідача була відключена від загальнобудинкової системи опалення, про що складено відповідний акт представниками позивача.
Вказує, що відповідач перестав бути споживачем послуг з централізованого теплопостачання, а тому не мав потреби та не приєднувався до договору, запропонованого позивачем, оскільки не споживав відповідних послуг та не мав жодних правовідносин з позивачем з приводу отримання відповідних послуг. Позивач нараховує плату за опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових систем, посилаючись на Методику №359 (яка втратила чинність 25.01.2019) та Методику №315, проте не надає належних доказів фактичної наявності опалювальних приладів у місцях загального користування (коридорах, сходових клітинах та інше) саме у під`їзді та будинку в цілому. Нарахування плати за відсутню послугу є незаконним. Оприлюднення тексту договору в офіційному друкованому виданні встановлює лише форму правовідносин (договір приєднання), проте не є автоматичним підтвердженням фактичного надання послуг.
Крім того, зазначає, що аргументи про те, що тепло виділяється стояками (внутрішньобудинковою системою) не можуть бути підставою для оплати послуги, оскільки транзитні стояки є лише засобом транспортування тепла до квартир, а не приладами опалення для під`їзду. Відповідно до Методики №315 нарахування за функціонування системи здійснюється лише тоді, коли система є цілісною. Сама по собі наявність транзитних стояків без опалювальних приладів не забезпечує підтримання нормативної температури повітря (+16 для під`їздів відповідно до ДБН). Оскільки нормативна температура в під`їзді не забезпечується та не відповідає державним стандартам, послуга вважається такою, що не надавалась.
Також вказує, що відповідно до довідки Корюківської ЖЕК від 29.01.2026 №26 в місцях загального користування в під`їзді №4 багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , відсутнє централізоване опалення і немає стояків опалення сходової клітини. Опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не передбачено проектною документацією з побудови будинку. На даний час не є технічно можливим проведення нової системи опалення під`їзду та будинку в цілому.
Звертає увагу, що рахунки, які надходили від позивача до 2021 року, суттєво відрізняються від нинішніх рахунків, оскільки в останніх відсутня інформація щодо конкретного переліку наданих послуг.
Крім того зазначає, що в будинку з 2021 року відсутнє й постачання гарячої води, яке було припинено позивачем на підставі рішення Виконавчого комітету Корюківської міської ради №428 від 07.10.2021. Тобто, фактично послуга з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу не надається та не споживається. Нарахування плати за теплову енергію без фактичного споживання суперечить принципам справедливості, розумності та вимогам ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Крім того, вважає, що акт про відключення від загально будинкової системи опалення від 18.09.2004 по споживачу ОСОБА_1 підтверджує відсутність приладів опалення в під`їздах будинку. Якщо проектом будинку не передбачено опалювальних приладів у місцях загального користування, то нарахування плати за їх опалення є неправомірним.
Щодо стягнення плати за абонентське обслуговування вказує, що між сторонами відсутній фактичний рух товару (теплової енергії до квартири і місць загального користування), відповідний договір не укладався, нарахування за «обслуговування» послуги, яка фактично не надається споживачу особисто, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім того, відповідач не погоджується із стягненням інфляційних витрат та 3% річних, з огляду на Постанову Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» та зазначає, що територія Корюківської громади є територією активних бойових дій, внесена до відповідного переліку на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій.
АТ "Облтеплокомуненерго" у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року – без змін, зазначаючи, що відповідач, отримуючи щомісячно від виконавця послуг рахунок на оплату за спожиті послуги, отримував інформацію про обсяг спожитої теплової енергії за поточний період, сформований з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Надані суду розрахунки заборгованості за спожиті послуги відповідають вимогам чинного законодавства, жодним чином відповідачем не спростовані, оскільки будь-якого контррозрахунку суду не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що АТ «Облтеплокомуненерго» надає населенню м. Корюківка теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем розташування нерухомого майна житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.5-6). 
Згідно з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).
Відповідно до Акту про відключення від загальнобудинкової системи опалення, затвердженого 18.09.2004, квартиронаймач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , виявлено: 1) наявність автономного опалення – автономне опалення включено, 2) наявність опалення місць загального користування – місця загального користування не опалюється, 3) наявність ізоляції стояків загальнобудинкової системи – стояки загальнобудинкового користування заізольовано (а.с.35).
Отже, відключення квартири від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання було проведено не самовільно. Наведене не заперечується і позивачем.
У будинку АДРЕСА_2 встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 07.10.2020 (а.с. 17).
Актами від 01.11.2022, 18.10.2023, 18.10.2024 підтверджується факт поставки теплової енергії у спірний період на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 15-16).
З розрахунку боргу за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії, що надавались позивачем по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 убачається, що за період з 01.10.2020 по 30.04.2025 нараховано за постачання теплової енергії 12417, 26 грн та за абонентом рахується заборгованість у зазначеному розмірі (а.с. 9).
З розрахунку боргу з оплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії, що надавались позивачем за вказаною адресою ОСОБА_1 убачається, що за період з 01.10.2020 по 30.04.2025 нараховано плату за абонентське обслуговування у розмірі 883 грн та за абонентом рахується заборгованість у зазначеному розмірі (а.с. 10).
З довідки Корюківської ЖЕК №35 від 01.05.2026 убачається, що в місцях загального користування у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 , відсутнє централізоване опалення і немає стояків опалення сходової клітини з часу забудови 1980 року по теперішній час. Опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не передбачено проектною документацією з побудови даного будинку. На даний час не є технічно можливим проведення нової системи опалення під`їзду відповідача та будинку в цілому (а.с.66).
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеним наявність правовідносин із постачанням житлово-комунальної послуги теплової енергії між відповідачем та АТ «Облтеплокомуненерго» та відповідно наявності у відповідача, як у споживача, зобов`язання по оплаті отриманих послуг у повному обсязі, враховуючи відсутність доказів не надання даних послуг або надання їх неналежної кількості або якості. Відключення квартири від мереж централізованого опалення не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласника будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті за фактичні надані послуги, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії в сумі 12 417 грн 26 коп. за період з 01.10.2020 по 30.04.2025, заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 883 грн 00 коп. за період з 01.11.2021 по 30.04.2025, втрати від інфляційних процесів в сумі 1 693 грн 17 коп, 3% річних в сумі 455 грн 23 коп, а також 3028 грн судового збору.
Апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції.
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що постачання теплової енергії відноситься до комунальних послуг.
Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання»).
Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання/споживання комунальних послуг по постачанню теплової енергії, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які діяли до 01.05.2022, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, зі змінами, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 зі змінами.
Стаття 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, до яких належать учасники правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг, у тому числі, з постачання теплової енергії - теплопостачальні організації.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5).
Обов`язкам споживачів комунальних послуг кореспондують права виконавців цих послуг, визначені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тому числі: припинити/зупинити надання комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі в порядку і строки, встановлені законом та договором, крім випадків, коли якість та/або кількість таких послуг не відповідають умовам договору (п. 5); звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору (п. 6).
За приписом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
З 01.10.2021 після прийняття Постанови КМУ «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» в редакції від 08.09.2021 №1022, та опублікування на офіційному сайті позивача Типового договору, відносини сторін урегульовані публічним договором приєднання.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Позивачем, як виконавцем послуг, 01.10.2021 на своєму офіційному сайті http://new.teplo.cn.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який знаходиться у відкритому доступі та є публічним договором приєднання.
В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач протягом 30 днів повідомляв позивача про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та заперечень або протоколу розбіжностей до нього не отримав.
Отже, враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між АТ «Облтеплокомуненерго» та відповідачем ОСОБА_1 є укладеним з 01.11.2021.
Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору).
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця (пункт 2 договору).
Згідно з пунктом 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1766 від 10.12.2020, рішеннями виконавчого комітету Корюківської міської ради Чернігівської області №515 від 19.11.2021, №279 від 21.09.2022, №378 від 02.10.2023, №380 від 17.09.2024 встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, та тарифів на послугу з постачання теплової енергії АТ «Облтеплокомуненерго» 
Згідно з п. 35, 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.
Факт надання послуг з постачання теплової енергії на житловий будинок АДРЕСА_2 підтверджується актами про підключення теплової енергії на опалення.
Облік спожитої теплової енергії здійснюється на підставі приладу комерційного обліку, що підтверджується актом прийняття вузла обліку теплової енергії від 07.10.2020.
Наданими суду розрахунками заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, за абонентське обслуговування підтверджено надання послуг відповідачу з централізованого опалення та постачання теплової енергії.
Розрахунки є арифметично вірним, контррозрахунку відповідачем не надано, а тому доводи апеляційної скарги що рахунки, які надходили від позивача до 2021 року, суттєво відрізняються від нинішніх рахунків, оскільки в останніх відсутня інформація щодо конкретного переліку наданих послуг, є безпідставними та не підтвердженими належними доказами.
Відповідно до положень ч.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року N630 (далі - Правила № 630), які діяли до 01.05.2022, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.
Опалювальна площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт.
Доводи апеляційної скарги, що в будинку з 2021 року відсутнє й постачання гарячої води, тобто, фактично послуга з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу не надається та не споживається, а тому нарахування плати за теплову енергію без фактичного споживання суперечить принципам справедливості, розумності та вимогам ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не заслуговують на увагу, оскільки розрахунок здійснено щодо заборгованості за постачання теплової енергії та абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії.
Пунктом 18 Правил № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 28 Правил № 630 споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.
Відповідно до п. 14 Правил № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.
Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315 (далі - Методика), загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових:
- обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача;
- обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку;
- обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу.
Загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (пункт 2 розділу І Методики).
Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень (пункт 2 розділу І Методики).
Пунктом 3 розділу І Методики передбачено Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Пунктом 12 Розділу IV Методики передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Комерційний прилад обліку теплової енергії обліковує всю теплову енергію, витрачену у будівлі, а не лише на опалення квартир, які не відокремлені від системи теплопостачання. Кожен співвласник квартири, власник приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують усі співвласники будівлі - це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи.
Власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.
Отже, об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.
Пунктом 5 типового індивідуального договору також передбачено, що обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
У Постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 зазначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.
Така позиція Верховного суду України ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
З урахуванням викладеного, посилання в апеляційній скарзі, що в місцях загального користування в під`їзді №4 багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , відсутнє централізоване опалення і немає стояків опалення сходової клітини, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не передбачено проектною документацією з побудови будинку, не звільняє відповідача від обов`язку брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.
Щодо стягнення плати за абонентське обслуговування, колегія суддів зазначає наступне.
Плата за абонентське обслуговування передбачена законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» із змінами згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928. 
Пунктом 33 Постанови № 830, визначено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
Отже, плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідач є отримувачем послуг позивача з постачання теплової енергії, колегія суддів, вважає доводи відповідача про те, що нарахування плати за абонентське обслуговування не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» такими, що не ґрунтуються на вимогах наведеного законодавства та не приймаються судом.
Як убачається із матеріалів справи суд першої інстанції належним чином перевірив надані позивачем розрахунки заборгованості за спожиту теплову енергію та абонентське обслуговування.
Не містять матеріали справи також і доказів, що відповідачу не надавалися послуги або надавалися неналежної якості.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст.610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, а відповідач у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, перевіривши наведений позивачем розрахунок заборгованості, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії та заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії.
Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування заборгованості за вказані послуги за період з 24.02.2022 по 03.04.2022, які суд першої інстанції не врахував та не надав їм належної оцінки з огляду на таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:
- нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.
Відповідно до актуального Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22 лютого 2025 року № 376, м. Корюківка з 24.02.2022 по 03.04.2022 перебувала під окупацією.
Таким чином, колегія суддів виснує, що безпідставним є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 24.02.2022 по 03.04.2022.
Враховуючи викладене, розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії, який підлягає стягненню, слід зменшити з 12 417 грн 26 коп. до 11 961 грн 02 коп., за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії слід зменшити з 883 грн 00 коп. до 848 грн 20 коп.
Отже, в зазначеній частині оскаржуване рішення підлягає зміні.
Також апеляційний суд не погоджується із висновками суду в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.01.2024 по 31.05.2025 з огляду на таке.
За змістом постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»: В умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. 2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.
Таким чином, з 24.02.2022 існувала заборона на нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Разом з тим, 30.12.2023 до постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» були внесені зміни відповідно до яких нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних зупинені лише в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації).
Отже, з наведеного слід зробити висновок, що з 30.12.2023 дія постанови розповсюджується на територіальні громади, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.
Відповідно до актуального Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22 лютого 2025 року № 376, м. Корюківка з 24.02.2022 по 03.04.2022, з 29.06.2022 по 22.09.2023, з 17.11.2023 по 30.11.2024 по сьогоднішній день була територією можливих бойових дій, з 01.12.2024 і дотепер є територією активних бойових дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів виснує, що безпідставним є нарахування позивачем 3% річних в сумі 455 грн 23 коп. та втрат від інфляційних процесів в сумі 1 693 грн 17 коп., а отже і стягнення з відповідача цієї заборгованості.
Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення в частині стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. 
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року в частині стягнення заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії та зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії, а також його скасування в частині стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляційних процесів та 3% річних.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята ст.141 ЦПК України).
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційним судом апеляційну скаргу задоволено частково (на 17,09%), а позовні вимоги АТ «Облтеплокомуненерго» задовольняються на меншу суму 12 809,22 грн, що становить 82,91% від ціни позову.
Отже, розмір стягнутого з відповідача судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції, підлягає зміні шляхом зменшення з 3 028 грн 00 коп до 2 510 грн 51 коп., також слід стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в розмірі 776,22 грн за подання апеляційної скарги.
Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України розмір гонорару адвоката визначається договором про надання правничої допомоги.
ОСОБА_1 на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав до апеляційної скарги: договір про надання правової допомоги №104 від 05.05.2026, яким передбачено суму гонорару за надану правову допомогу – 5 000 грн (а.с.80), квитанцію до прибуткового касового ордера №104 від 05.05.2026 про сплату п`ять тисяч гривень (а.с.80а), Акт виконаних робіт від 12.05.2026 (а.с.81).
Витрати на правову допомогу мають бути співмірними із складністю справи.
Враховуючи викладене, керуючись принципами розумності та справедливості, а також те, що оскаржуване рішення суду було змінено, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції слід визначити пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 854,50 грн, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. 
Керуючись ст. 133, 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії – змінити, зменшивши розмір заборгованості з 13 300 грн 26 коп. до 12 809 грн 22 коп. та зменшити розмір судового збору з 3 028 грн 00 коп. до 2 510 грн 51 коп. 
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» втрат від інфляційних процесів та 3% річних – скасувати та відмовити в задоволенні цих вимог. 
В іншій частині оскаржуване рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року - залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 776 грн 22 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 854 грн 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: