Справа №591/8588/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.	
Номер провадження 33/816/455/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Шевченка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий по АДРЕСА_1 , 

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП і на нього з накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік за те, що він 20 липня 2025 року о 19.45 год в м. Суми по вул. Г. Кондратьева, 110 керував транспортним засобом Renault Меgаnе, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я КНП СОР «ОКМЦСНЗ» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, квідмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2025 року, а провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Вимоги поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що від проходження огляду на стан сп`яніння 20 липня 2025 року він дійсно відмовлявся, оскільки такому огляду підлягають водії транспортних засобів, натомість він автомобілем не керував, на момент прибуття співробітників поліції перебував вдома, поліцію викликала сусідка, з якою у ОСОБА_1 протягом тривалого часу неприязні стосунки, тому він не обізнаний чому вона викликала поліцію та що їм наговорила.
Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Шевченка С.В., які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Так, вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були. 
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.
Згідно із ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність зокрема за керування транспортним засобом водієм, що перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та який відмовився від проходження огляду на встановлення такого стану в передбаченому на те законом порядку. 
Під керуванням транспортним засобом належить розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність у ОСОБА_1 статусу водія, а відтак і наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи, та фактичних обставинах.
Так, визнаючи останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що дії останнього належить кваліфікувати як відмова водія пройти огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення ним п.2.5 ПДР України.
Разом із тим, ОСОБА_1 та стороною захисту у межах провадження у справі про адміністративне правопорушення факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом послідовно заперечується.
Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції врахував такі докази як: 
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с. 3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с. 4);
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 5);
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с. 6).
- відеозапис, наданий на диску (а.с. 9).
Фактично перерахувавши, без детального аналізу, що саме з кожного доказу встановлено, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_4 підтверджена в повному обсязі, а не визнання ним своєї провини слід розцінити як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.
Натомість, детально дослідивши кожний доказ на встановлення існування в діях особи складу правопорушення, апеляційним судом встановлено, що:
- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 397559 викладено фактичні обставини справи, в тому числі і про те, що в ОСОБА_1 поліцією виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і він відмовився від проходження огляду на встановлення саме стану алкогольного сп`яніння, тоді як в постанові йдеться про те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння, що взагалі зі змістом протоколу не узгоджується. Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписаний, однак про визнання ним своєї вини у вчиненому в ньому не йдеться, а в графі «пояснення особи» вказано, що «не згоден»;
- в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 від підпису відмовився, як і у направленні на такий огляд (а.с. 3,4);
- з відеозапису долученому до матеріалів справи (а.с. 9) вбачається, що поліцейські приїхали на виклик, підходять до ОСОБА_1 , з`ясовують обставини, відбирають пояснення у свідків та пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відповідає: «я можу пройти все що ви скажете, але я не їхав», на що поліцейський відповідає: «свідки кажуть протилежне», ОСОБА_1 : «я не розумію за що вони наговарюють на мене». При цьому, як зазначено на відео, ОСОБА_1 біля транспортного засобу Renault Меgаnе, д.н.з. НОМЕР_1 не знаходився, автомобіль був припаркований, двигун не працював.
Також судом першої інстанції не взято до уваги рапорт т.в.о. командира взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Сумській області старшого лейтенанта поліції Віталія Коренева, у якому вказано, що факт керування зафіксований не був, а протокол був складений на основі пояснень свідків, однак ні свідок ОСОБА_2 , ні свідок ОСОБА_3 з метою повного та всебічного розгляду даної справи викликані в судове засідання та допитані не були.
Враховуючи вказані докази, суд встановлює обставини, які на переконання апеляційного суду, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, зокрема факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні об`єктивні дані, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, а відтак і наявності в нього статусу водія у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 294 КУпАП має право, зокрема скасувати постанову та закрити провадження в справі.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами. 
За таких обставин постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.