Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
19 серпня 2026 р.  Справа №120/12305/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом 
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області
про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на протиправність винесених відповідачем постанов №ОПШ 00705 від 19.08.2025 та №ОПШ 00706 від 19.08.2025 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. та 51000 грн. відповідно, за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Ухвалою від 05.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов. 
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу на а/д 0-161320 (місцевого значення) MAN реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксовано перевезення вантажу з повною масою транспортного засобу 40,340 т при допустимих 24 т, що у відсотках складає 68,08%. За результатами проведеної перевірки посадовими особами було складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 042331 від 10.07.2025 та Акт про перевищення транспортних засобом нормативно вагових параметрів № ОА В ні 3373 від 10.07.2025. Вказав, що обов`язок із забезпечення та пред`явлення належних документів на вантаж покладено законом на перевізника та водія. Твердження позивача про відсутність дорожніх знаків та недоліки в описі місця зупинки відповідач вважає безпідставними, оскільки організація дорожнього руху та встановлення знаків не належать до компетенції Укртрансбезпеки згідно з Положенням №103, а обов`язок ознайомитися зі статусом доріг перед початком маршруту покладено на перевізника. Враховуючи викладене, на переконання відповідача, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання не погоджується із доводами відповідача і просить задовольнити позов.
Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 01.01.2026 № 1 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", у зв`язку із тим, що суддя Слободонюк М.В. відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду від 17.12.2025 № 034-К виключений зі штату Вінницького окружного адміністративного суду та суддя позбавлений можливості здійснювати розгляд адміністративних справ та нерозглянутих заяв переданих на розгляд Протоколом передачі раніше визначеному складу суду, передано на розгляд судді Крапівницькій Н.Л.
Ухвалою від 06.01.2026 прийнято до свого провадження адміністративну справу № 120/12305/25 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
10.07.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено рейдову перевірку транспортних засобів, на а/д 0-161320 (поблизу с. Степанівка, Одеська область) серед яких, транспортний засіб марки «MAN/Wielton» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 .
Даний транспортний засіб належить ФОП ОСОБА_1 .
За результатами проведеної перевірки посадовими особами було складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 042331 від 10.07.2025 та Акт про перевищення транспортних засобом нормативно вагових параметрів № ОА В ні 3373 від 10.07.2025.
Так, перевіркою встановлено, що перевезення подільного вантажу (ріпак) здійснювалось позивачем із перевищенням встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху вагових норм, по дорозі місцевого значення О-161320 а саме: під час документального контролю виявлено, що загальна маса транспортного засобу становить 40 т. 340 кг., що на 68,08% перевищує норматив в 24 т, встановлений для доріг загального користування місцевого значення. Також, в порушення ст. 48 цього Закону, не надано посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Від підпису акту водій відмовився, про що зазначено в самому акті, та в поясненнях вказав, що рухався по дорозі на якій не було заборонених знаків де було складено протокол.
Листом від 15.07.2025 позивача запрошено для участі у розгляді справи на 31.07.2025. Розгляд справи було відкладено на 19.08.2025 та листом від 01.08.2025 повідомлено позивача.
19.08.2025 представником позивача подано клопотання про закриття провадження.
За наслідками проведеного розгляду справи, відповідачем винесено постанову №ОПШ 00706 від 19.08.2025 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 51 000 грн. за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч. 1 ст. 60 зазначеного закону та постанову №ОПШ 000705 від 19.08.2025 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі в розмірі 17000 грн. за порушення ст. 48 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 зазначеного закону.
Не погоджуючись з вказаними постановами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567, в редакції, чинній на дату проведення перевірки).
За змістом п. 3 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
За змістом п. 4, 5 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
П. 13 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
У разі виявлення в ході рейдової перевірки порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових вантажів посадовою особою додатково складається акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів за формою згідно з додатком 3 або акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за формою згідно з додатком 4.
За приписами п. 13-17, 19 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Акт проведення перевірки, акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складаються у письмовій формі (паперовій або електронній формі). Акти в електронній формі можуть бути роздруковані, зокрема у вигляді стрічки, за допомогою спеціальних технічних пристроїв із зазначенням відомостей, передбачених формою відповідного акта.
Копія акта проведення перевірки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів видається водію транспортного засобу (за винятком відмови від їх отримання), про що посадова особа робить в актах відповідні записи, а у разі відмови водія транспортного засобу від отримання, копія акта проведення перевірки надсилається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі.
Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
За результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник: за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5.
Так, надаючи оцінку постанові №ОПШ 00706 від 19.08.2025 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 51000 грн. за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч. 1 ст. 60 зазначеного закону, суд враховує наступне.
Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Пунктом 4 Правил №30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі-дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.
Відповідно до пп. 4, 5-1, 11 п. 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;
документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;
точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Згідно з п. 3 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції
Пунктами 3, 4, 6 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, власниками (балансоутримувачами) зон габаритно-вагового контролю і підприємствами.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Приписами пунктів 15-18, 20 Порядку №879 регламентовано, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.
Згідно з матеріалами справи, під час рейдової перевірки посадовими особами відповідача шляхом проведення документального габаритно-вагового контролю встановлено перевищення позивачем вагових параметрів транспортного засобу.
Так, під час проведення 10.07.2025 документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що маса транспортного засобу з вантажем становить 40 т., 340 кг., що перевищує нормативно максимально допустиму масу для такого транспортного засобу (визначену п. 22.5 Правил дорожнього руху України) 24 тонни, на 68,08%.
Навантаженість транспортного засобу 40 т. 340 кг також підтверджується ТТН №84 від 10.07.2025.
Водночас, представник позивача вказує, що нормативно допустима маса транспортного засобу, який перевірявся 40,00 т, фактична маса - 4.0 т 340 кг. Похибка складає менше одного відсотка від загальної маси, що є допустимим. На місцевих дорогах мають встановлюватися дорожні знаки, які регулюють рух вантажних автомобілів. Зокрема, знак 3.3 "Рух вантажних автомобілів заборонено" може обмежувати в`їзд вантажівок з певною масою на певну ділянку дороги. 
Також вказує, що відсутність знаку «Дорога місцевого значення» на дорозі вказує на те, що вона не належить до категорії доріг місцевого значення, які з`єднують адміністративні райцентри з іншими населеними пунктами, або населені пункти між собою. Такі дороги можуть бути комунальними (в межах населених пунктів) або належати до доріг загального користування. На ділянці дороги, де проходив ваговий контроль не було ніяких забороняючих чи попереджуючих знаків, що обмежують максимальну вагу транспортного засобу.
Однак, суд звертає увагу, що пунктом 13-17 Порядку №1567 визначено, що рейдова перевірка може здійснюватися на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час, включаючи зони габаритно-вагового контролю та перехрестя.
Вказівка в акті перевірки автомобільної дороги О-161320 «поблизу с. Степанівка Одеська область» є достатньою ідентифікацією місця контролю.
За змістом ст. 12 Закону України «Про автомобільні дороги» маршрутне орієнтування користувачів доріг місцевого значення належить до безпосередніх повноважень обласних державних адміністрацій.
Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) діє на підставі Положення №103 і не наділена жодними повноваженнями щодо встановлення чи розміщення дорожніх знаків, а тому посилання позивача на відсутність таких знаків у контексті вини посадових осіб відповідача є безпідставними та виходять за межі його компетенції.
При цьому, за приписами ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, загальна маса яких перевищує встановлені норми, дозволяється виключно за погодженням з відповідними органами у визначеному Кабміном порядку (за наявності дозволу).
Статтею 49 цього ж Закону чітко передбачено, що саме користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог законодавства, несуть одноосібну відповідальність.
Невжиття перевізником заходів для перевірки статусу дороги перед початком руху та посилання на відсутність знаків не звільняє від обов`язку виконувати вимоги п. 22.5 ПДР України.
Враховуючи вищенаведене, в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (перевищення вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу) доведений матеріалами рейдової перевірки, а тому оскаржувана постанова №ОПШ00706 від 19.08.2025 є правомірною.
Визначаюсь щодо постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 00705 за порушення абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) акт №ОАР 042331 від 10.07.2025 року у розмірі 17000гривень, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (Закон №2344-ІІІ), автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ст. 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави вважати, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджено правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (Правила №363).
Згідно п. 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
- дата і місце складання;
- вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
- вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
- транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
- пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до пункту 11.2. Правил №363 оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.
Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні передбачають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах, тобто коли є послуга перевезення вантажу.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, а відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту, чи є позивач перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-ІІІ).
Згідно зі статтею 50 Закону №2344-ІІІ договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із положеннями частин 1 та 3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).
В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно змісту ст. 48 Закону № 2344 товарно-транспортна накладна є обов`язковим для водія, який здійснює перевезення, документом. Окрім цього товарно-транспортна накладна, яка заповнюється вантажовідправником обов`язково містить реквізити автомобільного перевізник, зокрема, повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення.
В межах цієї справи автомобільним перевізником в товарно-транспортній накладній від 10.07.2025 №84 вказано саме ФОП ОСОБА_1 . Крім того, матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп WELTON, державний номерний знак НОМЕР_3 , належать позивачу.
За таких обставин, суд доходить висновку, що саме ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.
Доводи позивача про те, що відповідальність за непред`явлення посвідчення водія та реєстраційних документів може бути покладена виключно на водія транспортного засобу, суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій під час здійснення внутрішніх перевезень вантажів зобов`язаний мати та пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, зокрема посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено адміністративно-господарську відповідальність автомобільного перевізника за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених, зокрема, статтею 48 цього Закону.
Таким чином, відповідальність, передбачена наведеною нормою, покладається саме на автомобільного перевізника, якщо під час здійснення перевезення відсутні документи, визначені статтею 48 Закону, незалежно від того, що окремі з цих документів відповідно до статті 48 повинні перебувати у водія транспортного засобу. Отже, саме по собі посилання позивача на те, що посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів є документами водія, не свідчить про відсутність підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу до автомобільного перевізника.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність у водія товарно-транспортної накладної виключає відповідальність автомобільного перевізника, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, а також інші документи, передбачені законодавством. Таким чином, товарно-транспортна накладна не є єдиним документом, який повинен бути наявний під час здійснення перевезення вантажу, а входить до переліку документів, визначених статтею 48 Закону.
Водночас абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено застосування адміністративно-господарського штрафу за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону. Отже, сама лише наявність товарно-транспортної накладної не свідчить про дотримання вимог статті 48 Закону та не виключає відповідальності автомобільного перевізника у разі відсутності інших документів, передбачених зазначеною статтею.
Таким чином, посилання позивача на те, що товарно-транспортна накладна є єдиним належним документом, на підставі якого здійснюється перевезення вантажу, а тому її наявність виключає відповідальність, є безпідставним та не відповідає змісту наведених норм Закону.
Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області правомірно застосовано до позивача, як автомобільного перевізника, відповідальність, яка передбачена статтею 60 Закону №2344-III, як за відсутність документів які водій зобов`язаний мати та надати посадовим особам, відповідно до ст. 48 Закону №2344-III.
Решта доводів та аргументів учасників справи судом не оцінюються, позаяк не впливають на правомірність оскаржуваного рішення, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті та не спростовують встановлені судом обставини справи.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Підстави для застосуванні положень статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. Василя Порика, 29, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 39816845)

Суддя Крапівницька Н. Л.
підпис 
Згідно з оригіналом Суддя 
Секретар: