ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026 м. Дніпро Справа № 904/7226/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В. (доповідач) 
суддів: Висоцького А.М., Демчини Т.Ю. 
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Лясковська Н.Д.; 
від відповідача: представник не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 (суддя Іванова Т.В., повний текст якого підписаний 15.05.2026) у справі № 904/7226/25,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк" 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ Дар Попасне" 
про стягнення заборгованості за договором поставки №15661-2024-Дн від 20.02.2024 у загальному розмірі 389 796,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк" надійшла позовна заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ Дар Попасне" заборгованості за договором поставки №15661-2024-Дн від 20.02.2024 у загальному розмірі 389 796,12 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки №15661-2024-Дн від 20.02.2024, укладеного між сторонами, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 243 553,36 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись умовами договору та вимогами чинного законодавства, нарахував до стягнення штрафні санкції, а саме: 76 988,81 грн пені, 7 645,32 грн 3% річних, 12 897,96 грн курсової різниці та 48 710,67 грн штрафу.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та короткий зміст вимог апеляційних скарг

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 у справі №904/7226/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ Дар Попасне" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк" 243 553,36 грн основного боргу, 46 193,29 грн пені, 4 587,19 грн 3% річних, 29 226,40 грн штрафу та 4 490,44 грн судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк", в якій просить:
- прийняти подання доказів та дослідити додані до апеляційної скарги докази;
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 у справі № 904/7226/25 в частині відмови у стягненні 12 897,96 грн курсової різниці, 187,11 грн судового збору, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФГ ДАР ПОПАСНЕ" на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “УКРАВІТ САЙЕНС ПАРК” 12 897,96 грн курсової різниці та 187,11 грн судового збору;
- стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФГ ДАР ПОПАСНЕ" понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 993,60 грн за подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк", який подав апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 у справі № 904/7226/25 в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним дослідженням обставин справи й наданих доказів. Скаржник наголошує, що не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині зменшення на 40% розміру пені, штрафу та 3% річних, попри незгоду з таким зменшенням, проте категорично заперечує проти відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення курсової різниці у розмірі 12 897,96 грн та похідної від неї частини судового збору в сумі 187,11 грн.
Апелянт вказує, що місцевий господарський суд припустився помилки зазначивши, що станом на дату направлення претензії 04.12.2024 курс НБУ був меншим за курс у специфікації від 11.09.2024 45,3774 грн за євро. Позивач реалізував своє право, передбачене пунктом 6.6 договору поставки № 15661-2024-Дн від 20.02.2024, та здійснив перерахунок курсової різниці не на дату претензії, а саме на дату оформлення та подання позовної заяви станом на 19.12.2025. На вказану дату офіційний курс євро НБУ становив 49,5940 грн, що суттєво перевищувало як курс на дату специфікації, так і визначений договором 3% поріг верхня межа 46,7387 грн, оскільки курс фактично зріс на 9,29%. За арифметично правильним розрахунком позивача, залишок заборгованості відповідача у розмірі 5 171,02 євро за курсом на 19.12.2025 становить 256 451,57 грн, а отже, сума курсової різниці правомірно визначена у розмірі 12 898,21 грн в межах заявлених 12 897,96 грн. Суд першої інстанції не надав оцінки курсу НБУ на дату позову, чим порушив статтю 86 ГПК України.
Крім того, позивач не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для нарахування ПДВ на суму курсової різниці та відсутність доказів складання розрахунку коригування (РК). Скаржник наголошує, що курсова різниця нарахована як договірний механізм захисту грошового зобов`язання від знецінення, що за Податковим кодексом України є зміною суми компенсації вартості товарів і підлягає відображенню в податковому обліку. Твердження суду про відсутність РК повністю спростовується доданими до апеляційної скарги документами податковою накладною № 1426 від 11.09.2024 та розрахунком коригування № 3056 від 19.12.2025, який був офіційно зареєстрований в ЄРПН 13.01.2026 (квитанція № 9425712550).
Обґрунтовуючи поважність причин неподання цих доказів до суду першої інстанції в порядку частини 2 статті 258 ГПК України, Позивач зазначає, що на день подання позову 19.12.2025 вказаний розрахунок коригування об`єктивно не міг існувати у статусі «зареєстрований», оскільки за законом граничний строк його реєстрації тривав до 18.01.2026. До того ж у суді першої інстанції відповідач жодним чином не оспорював технічний факт складання чи реєстрації РК, а заперечував лише проти правової природи нарахування ПДВ на курсову різницю. Оскільки місцевий суд самостійно вийшов за межі заперечень сторін і поклав в основу рішення формальну відсутність документів, яка не була спірною, позивач спростовує ці висновки шляхом подання первинних фіскальних документів до апеляційного суду.
Скаржник також звертає увагу на порушення судом першої інстанції процесуальних строків розгляду справи. Щодо відмови суду у стягненні 187,11 грн судового збору, апелянт зазначає, що вона є похідною від безпідставної відмови в частині курсової різниці. Оскільки суд першої інстанції не навів жодних мотивів та розрахунків для зменшення суми відшкодування судового збору з урахуванням того, що при зменшенні судом неустойки судовий збір за п. 4.3 Пленуму ВГСУ №7 покладається на відповідача в повному обсязі, рішення суду в цій частині також є незаконним. На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення вимог щодо стягнення курсової різниці та судових витрат.

Узагальнений виклад позиції учасників справи

Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ Дар Попасне" своїм правом на подання відзиву не скористалось.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Демчина Т.Ю., Висоцький А.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2026 по справі № 904/5269/25 призначено у судове засідання на 22.04.2026. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 по справі № 904/7226/25. Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 08.07.2026.

У судове засідання 08.07.2026 з`явився представник позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 

У судовому засіданні 08.07.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФГ Дар Попасне", як покупцем, укладено договір поставки №15661-2024-Дн (далі – договір, а.с. 9-14), відповідно до умов пункту 1.1. якого на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати чи поставити покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що товар – засоби захисту рослин, добрива з мікроелементами, регулятори росту рослин, насіння сільськогосподарських культур, мінеральні добрива, зазначені у відповідній специфікації.
Згідно із пунктом 2.2. договору поставка товару здійснюється окремими партіями за заявками покупця, підтвердженими постачальником. Заявка надсилається постачальнику електронною поштою та вважається підтвердженою постачальником, якщо протягом 3 робочих днів після дати отримання заявки постачальник передає покупцеві на підписання специфікацію на товар, замовлений у відповідній заявці.
Партія товару – товар в кількості та асортименті, що постачається постачальником покупцеві на умовах договору згідно з кожною окремою специфікацією (пункт 2.3. договору).
Пунктом 2.4. договору сторони узгодили, що якщо інше не зазначено в специфікації, поставка товару здійснюється за рахунок покупця. За згодою постачальника товар може бути доставлений покупцю підприємствами (організаціями, установами), що здійснюють експрес-доставку.
Відповідно до пункту 2.5. договору сторони передбачили, що специфікація є невід`ємною частиною договору, та містить, зокрема, умови поставки; найменування товару, його асортимент та кількість; ціну за одиницю товару та ціну партії товару та одиниці виміру; строки поставки; порядок розрахунків. 
Умови (базис) поставки, зазначені в специфікації, можуть бути змінені Сторонами та визначені остаточно у відповідній товарно-транспортній накладній на перевезення зазначеній у цій Специфікації партії Товару, або експрес-накладній (накладній) підприємства, яке надає послуги доставки відправлень. Умови поставки, визначені у відповідній ТТН, або експрес-накладній (накладній) підприємства, що надає послуги доставки відправлень, превалюють при застосуванні для виконання цього договору (пункт 2.6. договору).
Згідно із пунктом 2.7. договору покупець підписанням цього договору підтверджує, що йому відомо та він належним чином проінформований про те, що збирання, зберігання, знешкодження тари з-під товару, а саме засобів захисту рослин, добрив з мікроелементами, регуляторів росту рослин здійснюється виробником товару, а також іншими підприємствами, що мають відповідну ліцензію на здійснення операцій у сфері управління з небезпечними відходами, позитивний висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, на договірних умовах. 
Умовами пункту 2.8. договору сторони передбачили, що після використання товару, а саме засобів захисту рослин, добрив з мікроелементами, регуляторів росту рослин, покупець має право звернутися з приводу збору (приймання) тари до постачальника, якщо постачальник є виробником цього товару, а постачальник, як виробник, зобов`язується прийняти таку тару для подальшої передачі суб`єкту господарювання у сфері управління відходами. Інформація про виробника товару міститься у сертифікаті якості.
Кожна окрема партія товару в обов`язковому порядку супроводжується видатковою накладною та/або товарно-транспортною накладною (пункт 3.1. договору).
Передача товару покупцю оформлюється шляхом складання та підписання повноважними представниками сторін накладних (пункт 3.2. договору).
Підписані представником покупця видаткові накладні є підтвердженням належного виконання постачальником зобов`язань щодо поставки за кількістю, асортиментом, а також комплектністю (пункт 3.3. договору).
Заявлені після приймання товару претензії покупця по кількості, асортименту та комплектністю покупець не висуває, а постачальник не приймає до розгляду (пункт 3.4. договору).
За умовами пункту 3.5. договору у разі наявності претензій в момент прийому товару щодо кількості, асортименту та/або комплектності фактично поставленого товару згідно видаткової накладної, його маркування, пакування або товарного вигляду покупець зобов`язаний скласти в день поставки акт невідповідності, що підписується представником постачальника, а у випадку залучення вантажоперевізника - водія (експедитора), що здійснив доставку товару. Для підтвердження складання акту на вільному місці зворотного боку товаро-транспортної накладної, вказується дата складання цього акту та про що складений акт (наприклад, Про недостачу, Про порушення пломби, Про пошкодження тощо).
При відмові представника сторони від підписання акту, акт складається за участю третьої особи, про що окремо зазначається в цьому акті. Односторонні записи в акті як представника покупця, так і представника постачальника вважаються недійсними (пункт 3.6. договору).
Відповідно до пункту 5.1. договору постачальник зобов`язується, зокрема: передати товар покупцеві на умовах, які вказані в специфікаціях до цього договору.
В свою чергу покупець зобов`язаний зокрема: сплатити вартість товару в установлені терміни, в розмірі та у визначеному порядку (пункт 5.2. договору).
Ціна договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником та оплачених покупцем протягом строку його дії (пункт 6.1. договору).
Вартість партії товару визначається на підставі ціни на товар, яка зазначається у специфікації видаткових накладних. Вартість пакування та маркування входить до ціни товару (пункт 6.2. договору).
За умовами пункту 6.5. договору покупець здійснює оплату кожної окремої партії товару в порядку, викладеному у специфікації, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.
Умовами пункту 6.6. договору сторони визначили, що якщо у специфікації визначено грошовий еквівалент ціни товару (його частини) в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на визначений сторонами день оплати, шляхом коригування ціни товару. 
У випадку невиконання або часткового виконання оплати, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на визначений сторонами день оплати, або на день оформлення постачальником претензії, або на день оформлення постачальником позовної заяви щодо погашення заборгованості. 
Постачальник має право збільшити розмір позовних вимог з урахуванням зростання офіційного курсу Національного банку України відповідної валюти у строки, передбачені чинним законодавством. Постачальник має право застосовувати положення цього пункту в разі, якщо курс іноземної валюти перебільшив 3% від курсу іноземної валюти зафіксованого у специфікації, або якщо специфікація містить інші умови.
Згідно із пунктом 6.9. при здійсненні оплати за товар покупець зобов`язується зазначати у платіжних документах призначення платежу, а також, номер та дату специфікації, або, номер та дату договору, або номер та дату накладної, на підставі якої здійснюється оплата.
Якщо покупець не дотримується порядку розрахунків по договору, а також, зокрема, пункту 6.9. договору. Постачальник має право на власний розсуд зарахувати отримані від покупця грошові кошти в будь-якому порядку та послідовності на погашення існуючої заборгованості покупця, в тому числі по нарахованим пені/штрафу, за попередніми поставками по договору, не беручи до уваги призначення платежу, зазначене в платіжному документі покупця (пункт 6.10. договору).
Постачальник має право щомісячно направляти акти звірки взаєморозрахунків покупцю поштою або електронною поштою. Покупець повинен протягом одного тижня з моменту отримання акту звірки підписати його або заявити письмові мотивовані зауваження (пункт 6.11. договору).
Сторони погодили, що номер специфікації генерується автоматично електронною системою обліку постачальника та відповідає номеру рахунку на поставку товару (пункт 6.12. договору).
Зміна способу розрахунку за поставлений товар можлива лише за письмовою згодою сторін і фіксується у додаткових угодах до цього договору (пункт 6.13. договору).
Погашення заборгованості за цим договором може бути здійснено проведенням заліку зустрічних вимог, шляхом підписання акту про взаємозалік зустрічних однорідних вимог або відповідною заявою сторони договору (пункт 6.14. договору).
Якщо дата оплати товару покупцем припадає на неробочий день, оплата товару здійснюється покупцем в робочий день, що передує неробочому дню (пункт 6.15. договору).
Покупець зобов`язується перерахувати (оплатити) постачальнику вартість всього отриманого та ще не оплаченого за цим договором товару в строк не пізніше 3 робочих днів з моменту розірвання/припинення дії договору (пункт 6.16 договору).
Відповідно до пункту 7.1. договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Пунктом 7.2. договору передбачено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від розміру несвоєчасно виконаного або невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із пунктом 7.7. договору в разі невиконання покупцем строку оплати товару більш ніж на 60 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від простроченої суми. 
Усі спори, що пов`язані із цим договором, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку, згідно з чинним законодавством України (пункт 7.9. договору).
Умовами пункт 7.12. договору передбачено, що розрахунок неустойки, пені, штрафу, збитків, річних процентів здійснюється від ціни товару, зафіксованої у специфікаціях. 
Сторони домовились, що позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього договору, становить три роки. Нарахування та сплата штрафних санкцій згідно з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто припиняються у день виконання зобов`язання (пункт 7.13. договору).
За умовами пункту 11.1. договору документообіг між сторонами, в тому числі оформлення первинних документів, здійснюється в двох рівнозначних формах: в звичайній паперовій формі з проставлянням власноручного підпису уповноважених представників сторін та скріплення документу, у разі необхідності, печаткою підприємства сторони, та/або в електронній формі з застосуванням електронного цифрового підпису, для накладання якого використовується сервіс електронного документообігу “Вчасно”, або інша платформа електронного документообігу, погоджена сторонами.
Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, і діє до грудня 2024 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання (пункт 12.1. договору).
Даний договір містить, зокрема, додаток № 39184-В-2024 від 11.09.2024 (а.с. 14), а саме специфікацію на товар, з якої вбачається, що постачальник зобов`язався поставити покупцю 100 кг насіння ріпаку "Архітект" за ціною 136,71 євро за кілограм, що еквівалентно 6 203,54 грн без ПДВ за один кілограм, а загальна вартість товару становить 707 203,56 грн, у тому числі ПДВ - 86 849,56 грн.
Пунктом 1 специфікації сторони узгодили, що загальна вартість товару, що постачається згідно з цією специфікацією, становить: 707 203,56 грн, у тому числі ПДВ — 86 849,56 грн, що еквівалентно на день складання цієї специфікації 15 584,93 євро. 
Згідно із пунктом 2 специфікації покупець оплачує товар протягом 0 календарних днів з дати підписання сторонами цієї специфікації.
Курс на дату підписання специфікації складає 45,3774 грн за 1 євро за офіційним курсом Національного банку України, у разі збільшення курсу на момент повного розрахунку за цією специфікацією більше ніж на 3%, сторони перераховують вартість товару, що підлягає сплаті постачальнику, відповідно до умов договору (пункт 7 специфікації).
В іншому, що не передбачено даною специфікацією, сторони керуються положенням вищевказаного договору поставки № 15661-2024-Дн від 20.02.2024 (пункт 8 специфікації).
Специфікація (додаток) набирає чинності з дати її підписання, і є невід`ємною частиною договору поставки № 15661-2024-Дн від 20.02.2024 (пункт 9 специфікації).
Судом встановлено, що у вказаному договорі поставки сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір поставки є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору поставки чи визнання його неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору поставки.
Щодо виконання позивачем своїх договірних зобов`язань щодо поставки товару судом зазначено, що між сторонами укладено договір поставки №15661-2024-Дн від 20.02.2024, який, зокрема, містить додаток №39184-В-2024 від 11.09.2024 (а.с. 14) - специфікацію на товар. Із змісту зазначеної специфікації вбачається, що постачальник зобов`язався поставити покупцю 100 кг насіння ріпаку "Архітект" за ціною 136,71 євро за 1 кг, що еквівалентно 6 203,54 грн без ПДВ за 1 кг, а загальна вартість товару становить 707 203,56 грн, у тому числі ПДВ - 86 849,56 грн.
Специфікація на товар була підписана сторонами в електронному сервісі "Вчасно": позивачем - 02.12.2024 о 16:33, відповідачем - 02.12.2024 о 16:36, із накладенням електронної печатки відповідача 02.12.2024 о 16:36, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14, зворотний бік).
Відповідно до пункту 1 специфікації сторони погодили, що загальна вартість товару, який постачається згідно з цією специфікацією, становить 707 203,56 грн, у тому числі ПДВ - 86 849,56 грн, що еквівалентно 15 584,93 євро станом на день її складання.
На виконання умов договору поставки та відповідної специфікації позивач здійснив поставку відповідачу 100 кг насіння ріпаку "Архітект" на загальну суму 707 203,56 грн, у тому числі ПДВ - 86 849,56 грн, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень видатковою накладною №ЦБ-38076 від 11.09.2024 та товарно-транспортною накладною №УПЦБ-083263 від 11.09.2024 (а.с. 16).
Відповідно до заяви (вх. суду №7811/26 від 18.02.2026), відповідач не заперечує факт отримання товару та наявність заборгованості за договором поставки, що додатково підтверджує належне та повне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань щодо поставки товару. 
Щодо неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, судом зазначено, що згідно із пунктом 2 специфікації №39184-В-2024 від 11.09.2024 покупець зобов`язаний здійснити оплату товару протягом 0 календарних днів з дати підписання сторонами цієї специфікації.
Як вказано вище специфікація на товар була підписана сторонами в електронному сервісі "Вчасно": позивачем - 02.12.2024 о 16:33, відповідачем - 02.12.2024 о 16:36, із накладенням електронної печатки відповідача 02.12.2024 о 16:36, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14, зворотний бік).
Таким чином, з урахуванням дати підписання специфікації 02.12.2024 та передбаченого нею строку оплати, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати поставленого товару настав 02.12.2024.
Незважаючи на належне та повне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором відповідач не виконав свого договірного обов`язку щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару. Відповідачем оплату поставленого товару здійснено лише частково, а саме:
- на суму 213 650,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1422 від 08.11.2024 (а.с. 17);
- на суму 250 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1425 від 11.11.2024 (а.с. 18).
Таким чином, загальна сума часткової оплати становить 463 650,20 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за договором поставки складає 243 553,36 грн.
Відповідно до заяви (вх. суду №7811/26 від 18.02.2026), відповідач не заперечує факт наявності заборгованості за отриманий товар, що свідчить про визнання ним невиконаного грошового зобов`язання та підтверджує обґрунтованість заявлених позовних вимог у частині стягнення основного боргу.
Щодо нарахування та розмір пені, 3% річних, курсової різниці та штрафу, судом зазначено, що умовами пункту 6.6. договору сторони визначили, що якщо у специфікації визначено грошовий еквівалент ціни товару (його частини) в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на визначений сторонами день оплати, шляхом коригування ціни товару. 
У випадку невиконання або часткового виконання оплати, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного банку України відповідної валюти на визначений сторонами день оплати, або на день оформлення постачальником претензії, або на день оформлення постачальником позовної заяви щодо погашення заборгованості. 
Постачальник має право збільшити розмір позовних вимог з урахуванням зростання офіційного курсу Національного банку України відповідної валюти у строки, передбачені чинним законодавством. Постачальник має право застосовувати положення цього пункту в разі, якщо курс іноземної валюти перебільшив 3% від курсу іноземної валюти зафіксованого у специфікації, або якщо специфікація містить інші умови.
Відповідно до пункту 7.1. договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Пунктом 7.2. договору передбачено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від розміру несвоєчасно виконаного або невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із пунктом 7.7. договору в разі невиконання покупцем строку оплати товару більш ніж на 60 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від простроченої суми. 
Згідно із статтями 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати поставленого за договором товару, позивачем здійснено нарахування передбачених договором та законом штрафних санкцій і компенсаційних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано: 76 988,81 грн пені - відповідно до пункту 7.2 договору поставки за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; 7 645,32 грн 3% річних - відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України; 12 897,96 грн курсової різниці - відповідно до пункту 6.6 договору поставки у зв`язку зі зміною офіційного курсу іноземної валюти; 48 710,67 грн штрафу - відповідно до пункту 7.7 договору поставки за прострочення виконання грошового зобов`язання понад встановлений договором строк.
Відповідно до заяви (вх. суду №7811/26 від 18.02.2026), відповідач заперечує проти розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій та компенсаційних платежів, посилаючись на їх неспівмірність наслідкам допущеного порушення, та просить суд зменшити розмір пені, штрафу та процентів річних.
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Розглянувши апеляційну скаргу, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо позовних вимог про стягнення курсової різниці у розмірі 12 897,96 гривні, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню.
Частина 2 статті 524 та частина 2 статті 533 Цивільного кодексу України, дозволяє сторонам визначити в договорі грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті та самостійно встановити спеціальний порядок визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях. 
Реалізуючи принцип свободи договору, сторони у пункті 6.6 договору поставки передбачили чіткий і послідовний механізм перерахунку вартості неоплаченого товару залежно від зміни офіційного курсу Національного банку України.
Відповідно до погоджених умов договору, у випадку часткового чи повного прострочення оплати, гривневий еквівалент залишку заборгованості має визначатися або на визначений сторонами день оплати, або на день оформлення постачальником претензії, або на день оформлення постачальником позовної заяви. 
Зазначене застереження містить альтернативні варіанти фіксації курсу, вибір одного з яких автоматично визначає умови розрахунку для сторін.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач реалізував своє право вибору ще 04.12.2024, оформивши та направивши відповідачу офіційну претензію щодо погашення заборгованості. 
Господарський суд першої інстанції дослідив матеріали справи та встановив, що на дату направлення цієї претензії офіційний курс євро становив 43,8238 гривні, що був меншим за курс, зафіксований сторонами у специфікації, який складав 45,3774 гривні. 
За таких обставин, з огляду на договірну вимогу про необхідність перевищення курсу щонайменше на 3% для проведення коригування, у позивача не виникло матеріального права на донарахування курсової різниці.
Апеляційний суд наголошує, що укладений між сторонами договір не містить умов, які б дозволяли постачальнику ігнорувати раніше обрану дату фіксації курсу або здійснювати повторні перерахунки на інші дати у разі невиконання боржником вимог претензії.
Спроба позивача змінити погоджений підхід та провести нарахування на підставі одностороннього акту коригування вартості товару суперечить принципу обов`язковості договору, закріпленому статтею 629 Цивільного кодексу України. 
Позивач застосував інший курс іноземної валюти та інший механізм розрахунку, ніж той, який сторони добровільно погодили у пункті 6.6 договору.
Щодо клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме податкової накладної від 11.09.2024, розрахунку коригування від 19.12.2025 та квитанції про його реєстрацію від 13.01.2026, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи довів неможливість їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про поважність причин неподання цих документів до суду першої інстанції, обґрунтовані податковими строками реєстрації та відсутністю заперечень з боку відповідача. Матеріалами справи підтверджується, що провадження у справі в суді першої інстанції тривало до 14.05.2026. Позивач, маючи зареєстрований розрахунок коригування та відповідну квитанцію ще з 13.01.2026, мав об`єктивну можливість та достатньо часу для надання цих документів суду першої інстанції до моменту ухвалення рішення. 
З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено об`єктивної неможливості надання зазначених документів під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про прийняття та дослідження додаткових доказів, поданих разом з апеляційною скаргою.
Окрім того, суд апеляційної інстанції наголошує на автономності цивільних правовідносин від податкового обліку. Податкова звітність, квитанції фіскальних органів чи реєстрація документів у державних реєстрах відображають виключно публічні обов`язки платника податків перед бюджетом. Вони не є первинними цивільно-правовими документами, які засвідчують виникнення, зміну чи фіксацію господарського боргу між приватними суб`єктами господарювання. Похідний характер податкового обліку не може створювати майнових зобов`язань для відповідача, якщо право на стягнення коштів не виникло безпосередньо з умов договору та первинних документів про передачу товару.
Щодо розподілу судового збору судом першої інстанції, апеляційний суд також повністю погоджується з висновками господарського суду. 
Пропорційне зменшення суми відшкодування судового збору на 187,11 грн відбулося виключно через повну відмову в задоволенні вимог про стягнення курсової різниці. Такий розподіл витрат відповідає вимогам частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки за інші позовні вимоги, включаючи судом зменшені штрафні санкції, судовий збір було повністю покладено на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія судді вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області ухвалено з повним, всебічним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи, без порушень норм матеріального чи процесуального права. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин справі, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2026 у справі № 904/7226/25 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена та підписана 13.07.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя А.М. Висоцький 

Суддя Т.Ю. Демчина