ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 285/1289/26 
провадження № 3/0285/729/26 
06 серпня 2026 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., 
розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов
від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення
відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 ,
який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,
та проживає в тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , – 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 , 16.02.2026 о 19:26 год в в м Звягель Житомирської області по вул Гетьмана Сагайдачного, керував транспортним засобом «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка що не відповідає обстановці, порушення мови) від проходження огляду на стан якого у встановленому законодавством порядку, зокрема на місці та в медичному закладі, відмовився. 
В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений в порядку, визначеному ст.277-2 КУпАП, зокрема на офіційному веб-порталі Судової влади України, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним та шляхом відправлення SMS-повідомлення та рекомендованого листа за місцем проживання згідно п.2 Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 №28. 
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу. 
В судовому засіданні від 21.04.2026 ОСОБА_1 вину не визнавав та категорично заперечував свою причетність до інкримінованого йому правопорушення. Пояснював, що його знайомі чекали його в автомобілі на повороті до с. Івашківка Звягельського району. Коли під`їхала машина, він сів на пасажирське сидіння поруч із водієм. За кермом перебував інший хлопець (не власник автомобіля Ащеулов). Коли під`їхали працівники поліції, автомобіль стояв на місці, і він сам вийшов із нього. Чому протокол складено саме на нього, він не розуміє. 
Дослідивши матеріали справи, приходжу такого висновку.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність як за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан такого сп`яніння. 
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України (далі по тексту – ПДР), згідно з п.1.9 яких особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться за наявності підстав вважати, що він перебуває у такому стані. Порядок проведення огляду визначено Інструкцією, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, згідно з якою підставою для такого огляду є виявлення у водія однієї чи кількох ознак сп`яніння. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоров`я.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується:
даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №593257 від 16.02.2026, який є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП;
розписками ОСОБА_1 про ознайомлення з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення від керування транспортним засобом, про порядок застосування спеціального технічного засобу та роз`яснення прав та обов`язків;
актом огляду та направленням на огляд до медичного закладу водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відповідно до яких ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду;
даними диску з відеозаписом з фіксацією на ньому відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
На відео зафіксовано момент спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , який вийшов з автомобіля «Ауді А4». Під час спілкування працівники поліції попросили його назватись та надати документи для підтвердження особи, на що ОСОБА_1 погодився. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено в нього ряд ознак алкогольного сп`яніння та запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився від проходження такого огляду як на місці зупинки, так і в найближчому медичному закладі та повідомив, що він не є водієм даного транспортного засобу, а є лише пасажиром та звернув увагу, що вийшов він з автомобіля зі сторони пасажирського сидіння.
Зібрані у справі докази в їх сукупності свідчать про те, що протягом усього часу поліцейські звертались до ОСОБА_1 саме як до водія автомобіля, оскільки на сидінні водія була відсутня будь- яка особа.
З протоколу про адміністративне правопорушення та доданому до нього відеоматеріалу вбачається, що працівниками поліції були озвучені ОСОБА_1 та занесені до протоколу ті ознаки алкогольного сп`яніння, які помітили поліцейські, і які надавали їм право вимоги від водія проходження огляду на стан такого сп`яніння як на місці, так і у закладі охорони здоров`я та порядок проходження такого огляду, а отже, жодних порушень з боку працівників поліції у даному випадку не було. 
Зміст відеофіксації свідчить про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку була цілеспрямованою та залежала виключно від його вільного волевиявлення за повного усвідомлення ним наслідків такої відмови.
Суд зауважує, що законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Будь-яких письмових заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього ОСОБА_1 на місці не надав, натомість посилаючись на ст.63 Конституції України відмовився ставити свій підпис у протоколі та всіх документах, які додані до нього.
Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи» 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).
Гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
Ситуація, відповідно до якої оформлялись поліцією матеріали відносно ОСОБА_1 , вимагала від нього надати детальні пояснення щодо інкримінованих йому подій.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності саме за фактом порушення п.2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає. 
Позиція ОСОБА_1 щодо невизнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення розцінюється, як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення. 
Оцінюючи надані докази, приходжу висновку, що ОСОБА_1 вчинив порушення на транспорті, та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП. За таких обставин, його слід визнати винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено. 
Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення беру до уваги характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності; всі обставини справи в їх сукупності; особу ОСОБА_1 та вважаю, що до нього слід застосувати безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, – що буде необхідним для його виправлення, достатнім для виконання завдань КУпАП та можливим недопущенням продовження вчинення правопорушень або настання більш тяжких наслідків.
Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.
З винної особи також належить стягнути судовий збір відповідно до ст.40^1 КУпАП.
Керуючись статтями 33-35, 38, 40-1, 130, 280, 283, 284 КУпАП,– 
ПОСТАНОВИЛА:
Визнати  ОСОБА_1  винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) роки.
Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави 665,60 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин