ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №336/340/26 Головуючий в 1 інст. Савеленко О.А.
Провадження №33/807/798/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Мухіна А.А., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мухіна А.А. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 2 січня 2026 року о 15 годині 6 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд.64А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai H-1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги дорожнього знаку 3.23 поворот ліворуч заборонений, чим порушив п.8.4.в Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Крім того, 2 січня 2026 року о 15 годині 6 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд.64А ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai H-1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1г Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Також, 2 січня 2026 року о 15 годині 6 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд.64А ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai H-1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.2.1б Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Крім того, 2 січня 2026 о 15 годині 6 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 65А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai H-1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Мухін А.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що під час розгляду справи судом частково невірно встановлені обставини, передбачені статтею 280 Кодексу, які підлягають з`ясуванню, зокрема в частинні адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП, що в свою чергу призвело до ухвалення рішення, яке є незаконним.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що предметом доказування винуватості особи за складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є факт керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та повторне протягом року вчинення порушення керування транспортним засобом.
Вважає, що судом першої інстанції на ОСОБА_1 було неправильно накладено адміністративне стягнення, а саме в частині позбавлення права керування транспортними засобами на 5 років, оскільки з урахуванням положень ч. 2 ст. 30 КУпАП та п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочині проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд не вправі накладати стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами у випадку, коли винна особа позбавлена такого права або його не мала. Натомість судом, залишена поза увагою наведена практика та незаконно позбавлено ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на строк п`ять років.
Вказує, що на день складання протоколу ОСОБА_1 було 17 років, він планував отримати посвідчення водія, а тому проходив курси в автошколі та практику водіння. Згідно бази даних ЄДР МВС ОСОБА_1 самостійно опанував зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та склав теоретичний іспит 30 січня 2026 року в ТСЦ МВС № 1249, але посвідчення водія не отримав. Постановою Трускавецького міського суду від 3 березня 2025 року, яка набрала законної сили 24 березня 2025 року, ОСОБА_1 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, оскільки ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, а тому накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування є неможливим, оскільки таке право у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не надавалося. 
У зв`язку з викладеним просить змінити постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року в частинні накладення адміністративного стягнення змінити, скасувати позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років відносно ОСОБА_1 . В іншій частинні постанову суду залишити без змін.
Окрім вимог щодо скасування даної постанови просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважну причини його пропуску.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що він подав апеляційну скаргу в даній справі у встановлений ст. 294 КУпАП строк, яка постановою судді Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2025 року йому повернута з роз`ясненням права повторного звернення до суду апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції він пропустив з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладені в клопотанні доводи, суддя апеляційного суду, з урахування положень ст. 294 КУпАП, вважає за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року.
Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, присутність його захисника – адвоката Мухіна А.А., суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю  ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Мухіна А.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 126 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 126 КУпАП не оспорюються захисником в його апеляційній скарзі, а тому в цій частинні апеляційним судом не переглядається.
В апеляційній скарзі сторона захисту не погоджується з накладеним суддею місцевого суду на ОСОБА_1 адміністративним стягненням в частинні позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи те, що ОСОБА_1 не мав такого права, посвідчення водія не отримував.
Так, вина  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №557394 від 2 січня 2026 року підтверджується: 
- довідкою старшого інспектора з од відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області майора поліції Н. Решетник, відповідно до якої ОСОБА_1 має повторність за ст. 126 КУпАП згідно постанови Львівського апеляційного суду від 4 квітня 2025 року; посвідчення водія не отримував ( т. 1 а.с. 3);
- копією постанови Львівського апеляційного суду від 4 квітня 2025 року в справі № 457/295/25, якою постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 3 березня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП залишено без змін ( т. 1 а.с. 4-6);
- архівом правопорушень з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України АРМОР ( т. 1 а.с. 8).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя апеляційного суду.
З приводу доводів апелянта про неможливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка такого права не мала, слід зазначити наступне.
Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Частина друга статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
В даній частині норми закону на відміну від ч. 1 ст. 126 КУпАП мова не йде про відсутність посвідчення водія, за що передбачено окрему відповідальність. В частині другій ст. 126 КУпАП мова йде саме про відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом, проте ніколи у визначеному законом порядку не набувала права керування транспортними засобами.
Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною та передбачає обов`язкове накладення на правопорушника стягнення як у виді штрафу в певному розмірі так і у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст.ст. 33, ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Слід зазначити, що норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.
При цьому санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 вказала, що суд може призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винною у порушенні правил безпеки дорожнього руху, незалежно від того, чи мала вона посвідчення водія на момент вчинення правопорушення.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортними засобами.
Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП.
Постанова Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, на яку посилається апелянт, була ухвалена в той період, коли диспозиція ст. 126 КУпАП була викладена в іншій редакції та не передбачала накладення адміністративного стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами.
Регулярні порушення, особливо керування транспортом особою, що не має та ніколи не отримувала посвідчення водія, створюють серйозну загрозу для громадськості та виправдовують застосування такої санкції, як позбавлення права керування транспортними засобами. У таких ситуаціях суду слід виходити із принципу захисту безпеки громадян та попередження правопорушень, оскільки, наявність права керування як офіційного документа не є єдиною умовою для застосування санкції позбавлення права керування транспортними засобами більш важливою є необхідність забезпечення безпеки на дорогах.
Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, є безальтернативним. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справу переглянуту в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Мухіну Антону Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Мухіна Антона Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2026 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду     В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/340/26