ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2485/26
16 вересня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Головне управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування попередження, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, або ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовною заявою до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – третя особа), у якій позивачка просить суд ухвалити рішення про визнання протиправним та скасування попередження Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 05.03.2025 №1731/ДПС/ТД/Р24/ПР20, винесене щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог у заявах по суті справи позивач вказує, що 22.01.2025 Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області складено акт фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №1525/19-00-07-04/ НОМЕР_1 , у якому зафіксовані порушення вимог законодавства про працю, що полягає у використанні праці працівників без належного оформлення трудових відносин, а саме: у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , між роботодавцем та працівниками - кухарем ОСОБА_2 та кухарем ОСОБА_3 станом на 16.01.2022 не було укладено трудових договорів.
На підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області відповідачем винесено оскаржене попередження. Однак, після отримання акта фактичної перевірки контролюючим органом питання про притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності було розглянуто без повідомлення позивача та без надання їй можливості подати пояснення, заперечення або докази на свій захист. Також зазначає, що виявлені контролюючим органом порушення позивачкою були усунуті негайно в ході перевірки.
Відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказує, що Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) передбачено процедуру накладення штрафів за порушення законодавства про працю. Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45 - денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів.
На виконання норм Порядку № 509, листом від 06.02.2025 № ПЗ/3/783-25 Міжрегіональне управління повідомило позивача, що уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління отримано Акт перевірки ДПС від 22.01.2025, складений за результатами проведеної перевірки ГУ ДПС, в ході якої виявлено факт використання праці неоформлених працівників та розпочато адміністративне провадження, що є підставою для накладення штрафних санкцій або винесення попередження за порушення законодавства про працю відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України та було запрошено до розгляду справи (вихідний номер запрошення № ПЗ/3/786-25 від 06.02.2025). Дані листи направлено позивачу шляхом надіслання рекомендованого поштового відправлення (квитанція №7601800541289). Уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління прийнято рішення про призначення розгляду даної справи на 05.03.2025 в 10.00 год. про що зазначено у запрошені. Однак, ФОП ОСОБА_1 , або її представник на розгляд справи не з`явились, пояснень чи заперечень не надано, що відображено у протоколі слухання справи від 05.03.2025. Відповідно до Порядку 509, уповноваженою посадовою особою розглянуто питання щодо наявності підстав для накладення штрафу/винесення попередження передбаченого частиною 2 статті 265 КЗпП України, та з урахуванням інформації з Реєстру платників єдиного податку про те, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на другій групі спрощеної системи оподаткування, до позивачки застосовано попередження.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у поданих до суду поясненнях вказує, що акт фактичної перевірки від 22 січня 2025 року № №1731/09/09РРО/ НОМЕР_1 є узгодженим, заперечень від ФОП ОСОБА_1 не надходило. 
Рух справи у суді
Ухвалою суду від 04.05.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи. 
Копію ухвали про відкриття провадження у справі доставлено відповідачу та третій особі через електронний кабінет 04.05.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не звертались.
Інших заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду не надходило.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за місцем знаходження господарської одиниці ВК «Новий» за адресою: АДРЕСА_1 .
16 січня 2025 року Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці ВК «Новий» суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 , за результатами якої виявлено, зокрема, факт використання праці неоформлених працівників ОСОБА_2 (кухар) та ОСОБА_4 (кухар) без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено акт фактичної перевірки №1731/09/09/РРО/ НОМЕР_1 від 22.01.2025. 
27 січня 2025 року матеріали фактичної перевірки щодо ФОП ОСОБА_1 від 22.01.2025 направлені Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. 
06 лютого 2025 року уповноваженою посадовою особою Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №1731/ДПС/ТД/Р24, яким за результатами розгляду акту перевірки ДПС №1731/09/09/РРО/ НОМЕР_1 від 22.01.2025 встановив, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги статті 21-24 КЗпП України, у зв`язку з чим вирішено провести розгляд справи про накладення фінансових санкцій відповідно до статті 265 КЗпП України за порушення вимог законодавства про працю, встановлених при проведенні фактичної перевірки.
05 березня 2025 року уповноваженою посадовою особою Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на підставі рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 06.02.2025 щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, та у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку ІІ групи, винесено попередження №1731/ДПС/ТД/Р24/ПР20. 
Матеріали справи також містять Повідомлення про початок адміністративного провадження відносно ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства з питань праці від 06.02.2025 №ППЗ/3/783-25, Запрошення до розгляду справи на 05.03.2025 о 10.00 год. (вихідний номер запрошення № ПЗ/3/786-25 від 06.02.2025). 
Дані документи направлено позивачу шляхом надіслання рекомендованого поштового відправлення, що підтверджується квитанцією №7601800541289 від 06.02.2025.
Як видно з протоколу слухання справи від 05.03.2025, ФОП ОСОБА_1 , або її представник на розгляд справи не з`явились, пояснень чи заперечень не надано.
Мотивувальна частина
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Згідно з приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).
Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Отже, Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
При цьому, суд також враховує, що згідно із частиною другою статті 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Тобто, частиною другою статті 259 КЗпП України податковий орган наділений повноваженнями здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства.
Відповідно до пункту 75.1.3 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пунктом 80.6 ПК України визначено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).
Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) передбачено процедуру накладення штрафів за порушення законодавства про працю.
Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Відповідно до абзацу сьомого пункту 2 Порядку № 509 штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення накладаються на підставі, в тому числі, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Справа про накладення штрафу розглядається у 45 - денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів.
Про дату одержання документів, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу / винесення попередження.
Як видно з матеріалів справи, підставою для початку адміністративного провадження відносно ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства з питань праці став акт фактичної перевірки №1731/09/09/РРО/ НОМЕР_1 від 22.01.2025 у якому зафіксовано факт використання праці неоформлених працівників ОСОБА_2 (кухар) та ОСОБА_4 (кухар) без укладення трудового договору.
Повідомлення про початок адміністративного провадження відносно ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства з питань праці від 06.02.2025 №ППЗ/3/783-25 та Запрошення до розгляду справи на 05.03.2025 о 10.00 год. № ПЗ/3/786-25 від 06.02.2025 були направлені позивачу шляхом надіслання рекомендованого поштового відправлення, що підтверджується квитанцією №7601800541289 від 06.02.2025.
Суд погоджується з доводами відповідача з посиланням на практику Верховного Суду, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про працю, а у зв`язку із неявкою позивача чи його представника, правомірно розглянув справу без його участі.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 року по справі № 820/4624/17.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивачки, що відповідачем справу було розглянуто без її повідомлення та без надання їй можливості подати пояснення, заперечення або докази на свій захист. 
Суд також звертає увагу на те, що згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 820/4810/17 від 01 березня 2018 року відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Тому щодо суті спірних правовідносин, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI "Про зайнятість населення" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Абзацом першим постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації), та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а фізичною особою, яка уклала трудовий договір з домашнім працівником, - за її податковою адресою (місцем проживання) за формою згідно з додатком 1 до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.06.2020 у справі № 815/5427/17, від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, у справі № 1840/2507/18, у справі № 824/896/18-а, від 03.03.2020 у справі № 1540/3913/18, від 27.06.2024 у справі №380/761/20, від 17.09.2024 у справі № 460/13803/21.
Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідальність за порушення законодавства про працю для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого-третього частини другої статті 265 КЗпП України.
Відповідно до абзацу другого частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі №560/407/19 вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.
Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та становить основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.
Отже, контролюючий орган, під час здійснення фактичної перевірки в межах наданої компетенції, зобов`язаний перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, зокрема, в частині факту допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до акту фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Івано-Франківській області на час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 ,16.01.2025 о.14 год.50 хв. виявлено факт використання праці неоформлених працівників - ОСОБА_2 (кухар) та ОСОБА_4 (кухар) без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
В аспекті зазначеного суд зауважує, що згідно з положеннями статті 24 КЗпП України та Постанови № 413 оформлення трудового договору та повідомлення до органу ДПС про прийняття працівника на роботу здійснюється до початку роботи працівника за трудовим договором. 
Заперечуючи правомірність застосування відповідачем попередження, позивачка вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були прийняті на роботу відповідно 16.01.2025 та 17.01.2025, що підтверджується наказами про прийняття на роботу.
Аналізуючи вказані документи суд зазначає, що повідомлення у ДПС про прийняття працівника ОСОБА_4 визначає дату початку роботи 16.01.2025 та згідно квитанції №2 повідомлення отримане об.16.11 год., тобто після фіксації порушення органом ДПС о 14.50 год. 16.01.2025.
Аналогічне повідомлення у ДПС про прийняття працівника ОСОБА_2 визначає дату початку роботи 17.01.2025 та згідно квитанції №2 повідомлення отримане об. 09.52 год., 17.01.2025, тобто також після фіксації порушення органом ДПС в 14.50 год. 16.01.2025.
При цьому, усунення виявлених порушень законодавства про працю до початку розгляду відповідачем справи не може бути підставою для звільнення від відповідальності згідно абзацу другого частини 2 статті 265 КЗпП України. 
Отже, під час розгляду цієї справи у суді позивачкою не доведено того, що застосування до неї попередження є безпідставним, а тому суд вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та прийнятим із дотримання критеріїв законності, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду безпідставність позовних вимог, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи суд не встановив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а відтак і підстав для задоволення заявленого адміністративного позову. 
Судові витрати
Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.
Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволені позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування попередження Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 05.03.2025 №1731/ДПС/ТД/Р24/ПР20 відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 16 вересня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (місцезнаходження: вул. Івана Франка, 4,м. Івано-Франківськ,Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н,76018 код ЄДРПОУ 44840602); 
третя особа:
- Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 20,м. Івано-Франківськ,Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл.,76018, код ЄДРПОУ 43968084) .

Головуючий суддя Юзьків М.І.