КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4290/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа № 382/1548/25
06 липня2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В. 
- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дончак Дмитра Михайловича на рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Нарольського М.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У  липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн" звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 10.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами договору, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 4000.00 гривень. Дата надання кредиту: 10.01.2021 року. Строк кредиту: 30 днів. Валюта кредиту: UAH. Цільове призначення - на споживчі потреби. Стандартна процентна ставка - 1,9 % в день.
На підтвердження видачі Товариством кредитних коштів позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 10.01.2021 року на картковий рахунок відповідачки було перераховано кредитні кошти в сумі 4000.00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що в свою чергу є доказом видачі кредитних коштів.
07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» ( первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі, право вимоги за кредитним договором 1440279 від 10.01.2021 року, укладеним з ОСОБА_1 .
07.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп»», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1440279 від 10.01.2021 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 13120.00 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000.00 грн (чотири тисячi гривень 00 копiйок); простроченої заборгованості за процентами в розмірі 9120.00 грн (дев`ять тисяч сто двадцять гривень 00 копiйок).
З урахуванням викладеного, просило суд ??стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за кредитним договором №1440279 від 10.01.2021 року в загальному розмірі 13120,00 грн., сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. 

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Початок форми

Кінець форми

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн»  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн» 13120,00 грн заборгованості.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн» 2422,40 грн судового збору та 3000 грн витрат на правову допомогу.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 07 листопада 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дончак Дмитро Михайловичподав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що із судовим рішенням відповідачка не погоджується, вважає рішення суду необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Зазначає, що у якості доказу наявності у відповідачки заборгованості по кредиту позивачем надана виписка по рахунку відповідачки, виконана не первісним кредитором, а позивачем. Разом з тим, документ, наданий позивачем під назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором» фактично є неналежним доказом, так як складений не банком, а самим позивачем, та не має обов`язкових реквізитів, які передбачені Положенням № 75. Виписка з особового рахунку за кредитним договором без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником не є підтвердженням наявності заборгованості. Вона є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, така виписка не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону №996-XIV. Даний документ не містить інформації про період утворення заборгованості, а лише узагальнені суми по тілу кредиту та відсоткам, і в ньому відсутні відсоткові ставки, за якими були нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Тобто, цей документ не наділений ознаками та правовою силою первинного бухгалтерського документа.
Вказує на те що, враховуючи положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13, документами на підтвердження оплати є або фіскальний чек, або прибутковий/видатковий касовий ордер. Також належним підтвердженням проведеної операції є платіжне доручення, виписка банку, банківська квитанція (при внесенні оплати через касу банку). Але в матеріалах справи немає доказів, які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів саме на картковий рахунок, що належить відповідачці, і саме в такій сумі, яку зазначає позивач.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі, і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто, факт надання коштів у кредит. Але інформація про спосіб отримання відповідачкою кредитних коштів, а саме, інформація про банківський рахунок або номер картки, на яку вона просить здійснити перерахунок цих коштів - відсутня. Вона не міститься і в самому тексті кредитного договору.
Зазначає, що у якості доказів переказу відповідачці кредитних коштів позивач надав документ без назви вих. № 2643_250702150844 від 02-07-2025 року. В цьому документі номер кредитної картки, на яку здійснено переказ кредитних коштів, вказано лише частково. За частковим номером неможливо встановити повний номер картки, як і неможливо встановити власника цієї картки. В цьому документі відсутні ПІБ особи, на рахунок якої здійснено переказ, також відсутній РНОКПП цієї особи, відсутні підстави переказу коштів (номер кредитного договору). Тобто, зі змісту наданого доказу неможливо ідентифікувати отримувача платежу. 
Також зазначає, що вказаний документ підписано директором ТОВ "Універсальні платіжні рішення". При цьому взагалі незрозуміло, яке відношення має ТОВ "Універсальні платіжні рішення" до здійснення переказів коштів між Кредитором та Позичальником, і чому саме ТОВ "Універсальні платіжні рішення" залучено до процесу передавання кредитних коштів. Окрім цього, суду не надано доказів, що у ТОВ "Універсальні платіжні рішення" є ліцензія від НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Тому, на думку апелянта, цей документ не може бути доказом перерахування кредитних коштів відповідачці. 
Отже, позивач не надав докази перерахування кредитних коштів позичальнику первісним кредитором, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Зазначає, що згідно пункту 1.3. договору № 1440279 від 10.01.2021 року, строк дії договору 30 днів, базова процентна ставка 1,9% в день (п. 1.4.1. договору), тіло кредиту 4000 грн (п. 1.2. договору). Отже, за час дії кредитного договору позичальник повинна була сплатити 4000*1,9%*30=2280 грн процентів. Але позивач вимагає стягнути 9120,00 грн процентів, тобто, нарахування процентів продовжувалося позивачем і після закінчення строку дії договору.
Вказує на те, що згідно пункту 1.3. договору № 1440279 від 10.01.2021 року, строк дії договору 30 днів. Сторони не підписували додаткової угоди щодо продовження строку дії договору. Відповідач не вчиняла дій, які б свідчили про її бажання здійснити пролонгацію договору. Також відповідачка не здійснювала платежів по даному договору, які б могли вважатися підтвердженням пролонгації договору.
За таких обставин, на думку апелянта, не повернення позичальником кредитних коштів у визначений договором строк, за відсутності активних дій відповідача, є неправомірною поведінкою, а саме неповерненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу 30-денного періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому додатковою угодою.
Позивач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною ( ціна позову 13120,00 грн.), то розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.01.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, що був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А 847 та надісланий на номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_2 . 
Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства ( п.1.1. договору).
Так, відповідно до п. п. 1.2, 1.3, 1.4. договору №1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 4000 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна процента ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка становить 0,95% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 693,50 % річних та за зниженою ставкою 346,75 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 6280,00 грн та за зниженою ставкою 5140,00 грн ( п.п.1.5, 1.6 договору).
Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п. 1.3 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті. ( п. п. 2.1, 2.2 договору).
Згідно з п. 4.2 договору клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію ще на 15 календарних днів. Загальна кількість автопролонгації за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів.
У вказаному вище кредитному договорі, графіку платежів (додаток №1 до вказаного договору) та паспорті споживчого кредиту міститься позначення про їх підписання 10.01.2021 року електронним підписом ОСОБА_1 . З боку кредитора договір підписано факсимільним відтворенням підпису директора.
Відповідно до довідки ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 02.07.2025 року №2643_250702150844 на картковий рахунок відповідачки зараховано грошові кошти у розмірі 4000 грн 10.01.2021 року о 14 год. 51 хв., № транзакції 77246553.
07.09.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ "ФК " Сіті Фінанс Груп " за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі, право вимоги за кредитним договором №1440279 від 10.01.2021 року, укладеним із ОСОБА_1 
07.09.2021 року ТОВ "ФК " Сіті Фінанс Груп", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1440279 від 10.01.2021 року до ТОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 13120,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4000 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 9120,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айкон Дебт Коллекшн" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,суд першої інстанції виходив із того, що на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується, з огляду на наступне.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.01.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, що був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А 847 та надісланий на номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_2 . 
Матеріали справи не містять доказів, що даний номер телефону не належить ОСОБА_1 .
Укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства ( п.1.1. договору).
Таким чином, без реєстрації на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства, кредитний договір між відповідачкою та ТОВ «Лінеура Україна» не був би укладений.
Таким чином, підписавши 10.01.2021 року договір № 1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором А 847, ОСОБА_1 добровільно погодилась у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.
Посилання апелянта на те, що позивач не надав доказів перерахування кредитних коштів позичальнику первісним кредитором, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у загальному розмірі 4 000,00 грн відповідачці (позичальнику) підтверджується  довідкою, виданою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" 02.07.2025 року №2643_250702150844, згідно якої ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в Державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК N?342 від 02.10.2012 ) та отримало Ліцензію Національного банка України N?21/788-рк від 01.05.2023 року. Між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-19/03-21 від 2019-03-12. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 10-01-2021 14:51:05 на суму 4000,00 грн, маска картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі іРау.uа - 77246553, призначення платежу: Зарахування 4000 грн на карту НОМЕР_3 ( а.с. 34).
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.
Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.
Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачці, відомості про неї, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.
Відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі НОМЕР_5 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Отже, відсутні порушення, та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
Доказів того, що на картку № НОМЕР_3 не було перераховано 10.01.2021 року кредитних коштів у загальному розмірі 4 000,00 грн відповідачка не надала.
Отже, вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, дійшов обґрунтованого висновку про укладення 10.01.2021 договору № 1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредитуміж ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі, із застосуванням одноразового пароля-ідентифікатора (А 847), а також отримання відповідачкою кредитних коштів у загальному розмірі 4 000 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 526, частини першої статті530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме, надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач довів належними і допустимими доказами факт укладення договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто, виконання належним чином своїх обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно умов підписаного договору № 1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна процента ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка становить 0,95% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: - за стандартною ставкою 693,50% річних та за зниженою ставкою 346,75% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 6280 грн та за зниженою ставкою 5140 грн. ( п.п.1.5, 1.6 договору).
Як вбачається із виписки позивач окрім тіла кредиту просить стягнути із відповідачки ОСОБА_1 прострочені відсотки, що становить 9120 грн. 
Пунктом 4.2 договору визначено порядок автопролонгації строку кредиту.
Згідно умов 4.2.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.
Пункт 4.2.2 договору визначає, що клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) ще на 15 календарних днів. 
У пункті 4.2.3 договору сторони погодили, що: ??за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 договору. ??при застосування автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках Програми лояльності, з анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п.1.3 договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків відображаються в Особистому кабінеті. 
Згідно умов п.4.2.4. договору, у випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу клієнта та/або СМС- повідомлення на номер телефону вказані в розділі 10 цього договору, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в Особистому кабінеті. 
Пунктом 4.2.5 договору визначено, що загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількість календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору). Тобто, якщо у разі наступної (чергової автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, так автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав.
9120 грн. (4000 грн. ( тіло кредиту)*1,9 % ( стандартна ставка погоджена стронами)*120 днів ( загальна кількість днів автопролонгації).
Тобто, нарахування прострочених відсотків первісним кредитором здійснювалось відповідно до погоджених умов договору і у межах загальної кількості днів користування кредитом, що з урахуванням автопролонгації не перевищував визначеного п.4.2.5. строку кредитування, а саме, 120 днів.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про те, що сторони не підписували додаткової угоди щодо продовження строку дії договору, відповідачка не вчиняла дій, які б свідчили про її бажання здійснити пролонгацію договору та не здійснювала платежів по даному договору, які б могли вважатися підтвердженням пролонгації договору є безпідставними, оскільки погоджені умови договору № 1440279 від 10.01.2021 року (п.4.2, 4.21 договору) не передбачають жодних активних дій зі сторони позичальника, оскільки сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту, що і відбулося у даному випадку.
Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Як встановлено судом, 07.09.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу № 1-07092021 відповідно до умов якого, первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» відступив до ТОВ "ФК " Сіті Фінанс Груп " за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №1440279 від 10.01.2021 року, укладеним із ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №1-07092021 від 07 вересня 2021 року.
07.09.2021 року ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір факторингу № 1-07092021. 
ТОВ "ФК " Сіті Фінанс Груп", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1440279 від 10.01.2021 року до ТОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн" у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки у розмірі 13 120,00 грн, про що свідчить Витяг з Реєстру боржників.
Згідно долучених до справи договорів, за яким відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника.
Вказані договори факторингу та реєстри боржників містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, підтверджують належний перехід прав вимоги до ОСОБА_1 від ТОВ « Лінеура Україна» до ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп», потім від ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» від ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн».
Договори факторингу є чинними, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що додані позивачем до позовної заяви документи є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту передачі права вимоги позивачу, як новому кредитору за кредитним договором, укладеним між відповідачкою та первісним кредитором.
Доводи апеляційної скарги про те, що інформація про спосіб отримання відповідачкою кредитних коштів, а саме, інформація про банківський рахунок або номер картки, на яку вона просить здійснити перерахунок цих коштів - відсутня, вона не міститься і в самому тексті кредитних договорів, колегія суддів відхиляє як такі що спростовуються матеріалами справи, а саме, п.2.1 договору №1440279 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2021 року згідно якого кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права та ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК Айкон дебт коллекшн» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №1440279 від 10.01.2021.
Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дончак Дмитра Михайловича підлягає залишенню без задоволення, а рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дончак Дмитра Михайловичазалишити без задоволення.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: