Справа № 127/24251/26
Провадження № 2-а/127/240/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову №R613470 від 07 липня 2026 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, а провадження у справі закрити. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . 03 липня 2026 року із застосунку «Резерв+» дізнався про внесення відомостей щодо порушення ним правил військового обліку, а саме про не проходження (відмову від проходження) військово-лікарської комісії, а також про необхідність подати заяву про визнання вчиненого адміністративного правопорушення, яку він подав 04 липня 2026 року. 07 липня 2026 року в застосунку «Резерв+» з`явилась оскаржувана постанова. 
Позивач зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки на момент її винесення він мав чинну відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з бронюванням до 25 березня 2027 року, що підтверджується військово-обліковими документами, сформованими 06 липня 2026 року та 07 липня 2026 року. На думку позивача, відповідно до пункту 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, він не підлягав направленню на проходження військово-лікарської комісії, оскільки не належав до жодного з передбачених цим пунктом винятків.
Крім того, позивач зазначає, що повістка для виклику на медичний огляд та направлення на проходження військово-лікарської комісії йому не вручалися, він не був раніше визнаний обмежено придатним до військової служби та не звертався через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста із запитом про проходження ВЛК. Позивач вказує, що матеріали справи не містять належних доказів вручення йому направлення на проходження ВЛК, витягу з журналу його реєстрації, акта про відмову від проходження ВЛК чи інших доказів, які б підтверджували виникнення у нього обов`язку пройти медичний огляд. Відповідачем також не було враховано наявність у нього чинної відстрочки від призову у зв`язку з бронюванням, відомості про яку могли бути отримані з відповідних інформаційних систем, а матеріали справи не містять доказів його вини та умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, позивач зазначає, що на момент розгляду справи він потребував правничої допомоги адвоката. Щодо поданої позивачем заяви через застосунок «Резерв+», позивач зазначає, що вона була подана у зв`язку з відсутністю іншої можливості виключення запису про розшук із зазначеного застосунку. На думку позивача, сам факт визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних та допустимих доказів, а також не звільняє відповідача від обов`язку доведення правомірності прийнятого рішення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні). Роз`яснено відповідачу право та порядок подачі відзиву, встановлено строк подачі суду відзиву на позовну заяву та доказів по справі, а також витребувано ряд додаткових доказів.
Відповідач своїм правом на відзив не скористався. При цьому, відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене та положення ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Згідно з ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаний, звання солдат, пунктів управляння, планшетист, ВОС616567, номер в реєстрі Оберіг 111220220693371300037, заброньований до 15 серпня 2026 року, придатний, дата ВЛК 09 травня 2024 року. Дані уточнені вчасно, а саме 09 липня 2024 року. Причини звернення до Нацполіції «Не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК, дата звернення 03 липня 2026 року. 
В застосунку «Резерв+» позивачу запропоновано подати заяву про визнання вчиненого правопорушення, дочекатись рішення та сплатити штраф зі знижкою 50%, що підтверджується доданими до матеріалів справи скріншотами. 
04 липня 2026 року  ОСОБА_1 через застосунок «Резерв+» звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 в якій останній повідомив про те, що ним було допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, чим порушив вимоги зазначеного законодавства. Відповідальність за такі дії передбачена ст. 210-1 КУпАП. Факт вчинення ним адміністративного правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності у його відсутність. 
07 липня 2026 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 Бенедичук С. С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову №R613470, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Як зазначено в постанові: «За результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження ВЛК) (п. 2 розділ ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.»
Вирішуючи даний спір та оцінюючи оскаржувану постанову на предмет правомірної поведінки, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, яка підтверджена належними доказами 
Судом установлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП внаслідок порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п. 2 розділ ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав в/сл та поліцейських на соціальний захист».
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначає про відсутність правових підстав для проходження ВЛК, оскільки він мав чинну відстрочку від призову у зв`язку з бронюванням та не підлягав направленню на медичний огляд відповідно до пункту 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).
Абзацом першим ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Абзацом третім ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на громадян покладається обов`язок проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Частиною десятою ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено обов`язки громадян України, які перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві. Вказані особи зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово- облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово- лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (у тексті - Порядок) передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 28 Порядку передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
В п. 41 Порядку зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Тобто Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено обов`язок військовозобов`язаного пройти військово-лікарську комісією за рішенням, прийнятим уповноваженою особою відповідного органу. Самостійно проходити військово-лікарську комісію законодавством України громадян не зобов`язано, за виключенням випадку, якщо військовозобов`язаний мав статус «обмежено придатний». Вказана категорія військовозобов`язаних відповідно до положень Закону України від 21 березня 2024 року № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» була зобов`язана самостійно виявити ініціативу на проходження ВЛК і пройти її у строки, передбачені вказаним Законом.
Як зазначено раніше, ОСОБА_1 взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаний. 
Відповідно до військово-облікових документів є приданим, статусу «Обмежено придатний до військової служби» він не мав. У зв`язку з цим на нього не поширюються положення Закону України від 21 березня 2024 року №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» в частині обов`язкового самостійного ініціювання проходження ВЛК.
Тобто обов`язок проходження ВЛК у ОСОБА_1 з`явиться після отримання ним відповідного рішення уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Матеріали справи не містять підтвердження надсилання ОСОБА_1 і отримання ним повістки (повісток) про необхідність з`явитись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду (військово- лікарської комісії) з метою визначення придатності до військової служби.
Разом з тим, відповідно до інформації, зазначеної у сформованому 06 липня 2026 року в мобільному застосунку «Резерв+» документі з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач  ОСОБА_1 своєчасно уточнив військово-облікові дані (09 липня 2024 року). Також, 09 травня 2024 року позивач пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої був визнаний придатним до військової служби, а також мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з бронюванням до 15 серпня 2026 року.
Отже, відповідач володів актуальною та повною інформацією щодо військово-облікових даних позивача, а позивач на момент винесення оскаржуваної постанови мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання).
Суд зазначає, що згідно з п.63 Порядку, військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що військовозобов`язані, які мають відстрочку у зв`язку з бронювання або ж іншу відстрочку від призову на медичний огляд не направляються.
Оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови позивач мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання), а тому в силу п.63 Порядку №560 він не підлягав направленню на проходження медичного огляду.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не порушував правила військового обліку, які йому інкримінуються, що в свою чергу виключає наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
У постанові Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Щодо твердження позивача, що відповідачем не було надано позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, суд оцінює критично. Зокрема, позивачем було надіслано відповідачу заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій він визнає факт вчинення адміністративного правопорушення та надає згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. 
Разом з тим, суд зазначає, що сам факт визнання вини не звільняє відповідача від обов`язку доведення обставин, на які він посилається як на підставу для притягнення позивача до відповідальності. Визнання вини не може розцінюватися як безумовне підтвердження всіх фактичних даних, викладених у оскаржуваній постанові, оскільки доказування у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на принципах об`єктивності, повноти та достатності доказів.
Суд також звертає увагу, що принцип верховенства права передбачає необхідність забезпечення справедливого та неупередженого розгляду справи, який неможливий без ретельного дослідження всіх доказів. Формальний підхід до встановлення факту вчинення правопорушення створює ризик ухвалення необґрунтованого рішення, що суперечить як вимогам законодавства, так і практиці Європейського суду з прав людини.
Слід також зазначити, що положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).
Згідно з частиною четвертою статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд надав відповідачу можливість подати відзив на позов та, ураховуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України), витребував матеріали, які були підставою винесення оскаржуваної постанови. 
Відповідач ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2026 року отримав у електронний кабінет, що підтверджується повідомленням про доставку до електронного кабінету від 11 липня 2026 року.
Крім того, 09 липня 2026 року позивач направив відповідачу, а останній отримав позовну заяву та додані до неї документи, що підтверджується квитанцією №7899578 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Водночас відповідач не надав суду ані відзиву на позов, ані витребуваних матеріалів.
За таких обставин, суд, з урахуванням положень пункту 4 частини третьої статті 2, частини другої статті 77 та частини четвертої статті 159 КАС України вважає, що доводи позивача щодо відсутності правових підстав для його повторного виклику з метою уточнення даних є обґрунтованими, а відповідач доказів на спростування наведеного не надав. Неподання останнім відзиву на позов без поважних причин у цьому випадку кваліфікується як визнання позову.
Відповідно до пункту 3частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа чи службова особа.
З огляду на задоволення позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 532,48 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.210, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 283 КУпАП, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1487, ст. 2, 4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 139, 159, 246, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №R613470 від 07 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП - закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 532,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя: