Справа № 947/27447/26
Провадження № 1-кп/947/1150/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12026164480000300 від 03.06.2026 року у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кагарлик, Біляївського району, Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої в порядку ст.89 КК України, обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України – 

ВСТАНОВИВ:

І. Встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення
02.06.2026 приблизно о 16:00 год., ОСОБА_3 за допомогою мережі Інтернет, а саме: мобільного додатку «Телеграм», замовила для особистого вживання наркотичний засіб, обіг якої обмежено – метадон, за який оплатила грошові кошти в сумі 400 гривень.
Після чого, цього ж дня, ОСОБА_3 отримала адресу схованки, а саме: м. Одеса, парк 411 батареї, прибувши куди, біля дерева, забрала згорток із вищевказаним наркотичним засобом та поклала у кишеню куртки, тим самим незаконно придбала та почала незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.
03.06.2026 приблизно о 12:05 год., ОСОБА_3 знаходячись за адресою: м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 8, була зупинена співробітниками поліції, які в неї виявили та в подальшому в ході огляду місця події вилучили згорток з наркотичним засобом, обіг якої обмежено – метадон, кількісним вмістом 0,0320г, який ОСОБА_3 незаконно зберігала при собі для особистого вживання, без мети збуту.
За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України, за кваліфікуючими ознаками – незаконне придбання та зберігання наркотичного, без мети збуту.
ІІ. Щодо підстав здійснення спрощеного провадження
Разом з тим, зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачена ОСОБА_3 , представлена захисником ОСОБА_4 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. А тому суд, за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_5 , що регламентоване ч.1 ст.302 КПК України, вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.
ІІІ. Щодо дотримання загальних засад кримінального провадження
Відповідно до ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи судом, а також забезпечення права особи на справедливий судовий розгляд у порядку, визначеному законом.
Згідно із положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений.
Відповідно до ч.1 ст.17 КПК України та ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведена у передбаченому законом порядку та встановлена обвинувальним вироком суду. Разом із тим реалізація сторонами процесуальних прав, передбачених главою 30 КПК України, щодо здійснення спрощеного провадження не суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки ґрунтується на добровільному волевиявленні обвинуваченого, який беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини та погодився на розгляд обвинувального акта без проведення судового засідання.
Судом перевірено дотримання вимог статей 381–382 КПК України та встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, до нього додано всі документи, передбачені ст.302 КПК України, а матеріали кримінального провадження містять письмову заяву обвинуваченого, складену за участю захисника, щодо беззаперечного визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у порядку спрощеного провадження.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що передбачені законом процесуальні гарантії під час звернення до суду з обвинувальним актом у порядку спрощеного провадження були дотримані, підстав для відмови у здійсненні такого розгляду або повернення обвинувального акта прокурору судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України у вироку, ухваленому за результатами спрощеного провадження, замість аналізу доказів зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками кримінального провадження. За таких обставин суд перевіряє не доведеність винуватості шляхом безпосереднього дослідження доказів у судовому засіданні, а наявність передбачених законом умов для застосування спрощеного провадження, добровільність волевиявлення обвинуваченого та правильність правової кваліфікації його дій.
Оцінивши встановлені органом досудового розслідування та неоспорювані учасниками кримінального провадження фактичні обставини, суд доходить висновку, що вони свідчать про наявність у діях обвинуваченого всіх обов`язкових елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, а тому його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.
Суд також враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не виключає можливості добровільної відмови особи від окремих процесуальних гарантій, якщо така відмова є однозначною, здійснена добровільно, усвідомлено та супроводжується мінімальними процесуальними гарантіями, необхідними для захисту прав особи. Саме такі вимоги були сформульовані ЄСПЛ, зокрема у справах Natsvlishvili and Togonidze v. Georgia (2014) та Scoppola v. Italy (No. 2) (2009). Судом встановлено, що зазначені стандарти у цьому кримінальному провадженні дотримані.
IV. Правова оцінка встановлених судом обставин
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам кримінального провадження, суд виходить із того, що кримінальна відповідальність може наставати лише за умови встановлення в діях особи всіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною нормою Особливої частини Кримінального кодексу України. При цьому правова кваліфікація повинна ґрунтуватися на фактичних обставинах, встановлених у кримінальному провадженні, та відповідати вимогам кримінального закону.
За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.309 КК України – придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту – доведена у повному обсязі.
V. Щодо призначення покарання
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.50 КК України, відповідно до яких покарання є заходом державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
При цьому суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, відповідно до яких покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначатися з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інших обставин кримінального провадження, які мають значення для правильного вирішення питання про призначення покарання.
Суд також виходить із принципів законності, справедливості, індивідуалізації та пропорційності покарання, забезпечуючи розумний баланс між характером і ступенем суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, даними про особу обвинуваченого та метою кримінального покарання.
Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який у постанові від 22 вересня 2025 року у справі № 751/8219/23 зазначив, що покарання має відповідати принципам законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації, бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
VI. Обставини, що впливають на призначення покарання
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог статей 66 та 67 КК України перевіряє наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, оскільки вони є складовими індивідуалізації кримінальної відповідальності та підлягають обов`язковому врахуванню при визначенні виду і розміру покарання.
Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Згідно з ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
VII. Висновок суду щодо виду та розміру покарання
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що призначення покарання у вигляді пробаційного нагляду буде справедливим і доцільним, оскільки це забезпечить необхідний контроль за обвинуваченим, допоможе йому виправитися та одночасно залишити його в активному суспільному житті, що відповідає принципам індивідуалізації покарання й ресоціалізації. 
Це особливо важливо у випадках пов`язаних з кримінальними правопорушеннями у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, із власним вживанням, без мети збуту, де часто йдеться не тільки про порушення закону, але й про необхідність допомоги у боротьбі із ймовірною залежністю та реінтеграції особи в суспільство
Пробаційний нагляд спрямований на те, щоб засуджений не тільки поніс покарання, але й отримав можливість поступово повернутися до звичного життя. Під час нагляду він може отримувати психологічну, соціальну і професійну допомогу, що сприятиме його поверненню до суспільства без ізоляції, чого потребує людина, що можливо бореться з наркотичною залежністю.
VIII. Інші питання, що підлягають вирішенню судом
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.
Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує в порядку ст.ст.100 та 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 17, 100, 110, 124, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3  визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п.1-3 ч.2 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України встановити ОСОБА_3  такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого. Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: згорток з наркотичним засобом, обіг якої обмежено – метадон, кількісним вмістом 0,0320г – знищити; Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій – зберігати в матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_3  в дохід держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 5 776, 32 гривень.
Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України – вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси                     ОСОБА_1