Справа № 761/32511/24
Провадження №1-кп/761/2810/2026 

В И Р О К 
іменем України

04 червня 2026 року         м.Київ
Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 
за участю: секретаря судових засідань   ОСОБА_2 
прокурора       ОСОБА_3 
захисника       ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 22024011000000015, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2024 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Севастополь, АР Крим, громадянки України, працюючої на посаді судді так званого Ленінського районного суду м.Севастополя Республіки Крим, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 7 ст.111-1КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні в період 19-22 лютого 2014 року (розстріли на Майдані Незалежності у м. Київ, втеча президента ОСОБА_6 ) проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані російською федерацією (далі рф), активізували свою антиукраїнську діяльність, спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася, особливо у південно-східних областях України, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
В Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 03.02.2014 пройшов ряд мітингів проросійських сил, у ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня лідер партії «русский блок» ОСОБА_7 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.
Вказані загони так званої «Самооборони Криму» спільно із кадровими військовослужбовцями рф (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту рф згідно двосторонніх договорів між Україною та рф, так і тими, що незаконно переправились з території рф) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що в подальшому публічно підтвердили найвищі керівники росії, включно з президентом рф путіним в.в.
У період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року зазначеними підрозділами збройних сил рф було блоковано та захоплено будівлі Верховної ради АР Крим (м. Сімферополь, вул. К. Маркса, буд. 18), Ради міністрів АР Крим (м. Сімферополь, просп. Кірова, буд. 13), будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, приміщення та підрозділи МВС України, військові об`єкти ЗС України, ГУР МО України, ВМФ України.
Таким чином, з 20.02.2014 рф здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень. При цьому, сам факт окупації Автономної Республіки Крим був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України та набув широкого висвітлення в офіційних виданнях та медійному просторі.
06.03.2014 в приміщенні Верховної Ради АР Крим у порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «о проведении общекрымского референдума», згідно якої 16.03.2014 мав відбутися так званий «референдум», на який винесли питання входження АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації. 06.03.2014 Севастопольська міська рада на позачерговій сесії прийняла рішення № 7151 з аналогічним змістом.
Відповідно до зазначених постанов, 16.03.2014 проведено незаконний референдум, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу рф території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.
Конституційний суд України своїм рішенням № 2-рп/2014 у справі № 1 13/2014 16.03.2014 визнав постанову ВР АР Крим № 1702 6/14 від 06.03.2014 неконституційною.
У подальшому, 17.03.2014 року депутатами Верховної Ради АР Крим, в порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2014 у справі № 115/2014 від 20.03.2014 згадану вище «Декларацію про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя» визнано неконституційною.
18.03.2014 між російською федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації.
20.03.2014 державною думою російської федерації прийнято федеральний конституційний закон від 21.03.2014 року № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацію Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
Згідно з вказаним законом, АР Крим та м. Севастополь, всупереч Хартії ООН від 26.06.1945 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією від 01.04.1999 року, Договору між Україною і російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 20.04.2004 року, увійшли до складу рф.
З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу рф, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом рф було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.
Відповідно до ч. 2 ст.13 «О судебной системе российской федерации» від 31 грудня 1996 року № 1-ФКЗ: Порядок наділення повноваженнями голів, заступників голів, інших суддів касаційних судів загальної юрисдикції, апеляційних судів загальної юрисдикції, верховних судів республік, окружних, обласних судів, судів міст федерального значення, судів автономної області і автономних округів, районних судів, військових і спеціалізованих судів, арбітражних судів округів, арбітражних апеляційних судів, арбітражних судів суб`єктів російської федерації і спеціалізованих арбітражних судів встановлюється відповідним федеральним конституційним законом і федеральним законом про статус суддів.
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону російської федерації від 26.06.1992 №3132-1 зі змінами та доповненнями «О статусе судей в российской федерации» президент російської федерації в двомісячний термін з дня отримання необхідних матеріалів призначає суддів федеральних судів, а кандидатів у судді Верховного суду російської федерації представляє для призначення раді федерації федеральних зборів російської федерації або відхиляє подані кандидатури, про що повідомляється голові верховного суду російської федерації.
Також, згідно зі ст. 86 «Конституції «Республики Крым»:
1. Правосуддя в Республіці Крим здійснюється тільки судом.
2. У Республіці Крим діють федеральні суди і мирові судді. Повноваження, порядок утворення діяльності федеральних судів визначаються законодавством російської федерації. 
3. З ініціативи Державної Ради Республіки Крим, узгодженої з верховним судом російської федерації, в Республіці Крим можуть утворюватися судові ділянки і посади мирових суддів відповідно до законодавства російської федерації і законодавства Республіки Крим.
4. Статус, повноваження, порядок і гарантії діяльності суддів визначаються федеральним законом, а по відношенню до мирових суддів також законом Республіки Крим.
Федеральним законом рф №154-ФЗ від 23.06.2014 «О создании судов российской федерации на територіях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты российской федерации» створено систему судів на території «Республики Крым», зокрема, незаконно створено так званий «Ленінський районний суд м. Севастополя» і в подальшому незаконно призначено суддів цього «судового» органу.
Водночас, згідно зі ст.ст. 1, 2 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.
Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.
Вказані обставини також підтверджуються Звітом офісу прокурора міжнародного кримінального суду від 04.12.2017, згідно якого на тимчасово окупованій території України розпочався та триває збройний конфлікт між Україною та російською федерацією, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України № 68/262, згідно якої територія України є цілісною та недоторканою, Резолюцією Парламентської асамблеї ради Європи№ 2168, згідно якої російська федерація визнається державою-агресором. Так, 24.02.2022, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням рф в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 та строк дії якого неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.
Також встановлено, що у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах виник та сформувався умисел, спрямований на зайняття посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території АР Крим, м. Севастополь.
Так, реалізовуючи свій умисел на зайняття посади в незаконному судовому органі на тимчасово окупованій території АР Крим, м. Севастополя, ОСОБА_5 , не пізніше 04.01.2024 (більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена), перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, м. Севастополя, усвідомлюючи, що так званий «Ленінський районний суд м. Севастополя» є незаконним судовим органом, діючи з всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, вирішила працевлаштуватись до незаконно створеного органу окупаційної влади російської федерації на посаду судді незаконного судового органу так званого «Ленінського районного суду м. Севастополя»,
У подальшому, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя внаслідок збройної агресії російської федерації з 20.02.2014 року, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що так званий «Ленінський районний суд м. Севастополя» є незаконно створеним органом, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, м. Севастополя, не пізніше 04.01.2024 року (більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена), призначалась указом президента російської федерації № 13 від 04.01.2024 «О назначении судей федеральных судов и о представителях президента российской федерации квалификационных коллегиях судей субъектов российской федерации» на посаду судді т.зв. "Ленинского районного суда м. Севастополя Республики Крым", строком на 6 років, де на даний час і здійснює «правосуддя» від імені російської федерації.
Далі, призначена на посаду судді так званого «Ленинского районного суда м. Севастополя Республики Крым» ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні зазначеного незаконного судового органу, що розташований за адресою: м. Севастополь, вул. Ленина, буд, 31 приступила до виконання своїх безпосередніх обов`язків, постановляючи судові рішення від імені російської федерації.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України, добровільне зайняття громадянкою України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (inabsentia) ОСОБА_5 , яка показань суду не надавала, та будь-яких клопотань в ході судового розгляду також не заявляла.
Одночасно дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві.
Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2025 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні № 22024011000000015 від 11.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.
Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_8 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_8 , яка в свою чергу вважається обізнаною про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачена над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.
В той же час ухилення обвинуваченої ОСОБА_8 від правосуддя суд оцінює, як реалізацію обвинуваченою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за викладених обставин в межах висунутого обвинувачення повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Так, згідно даних витягу з ЄРДР кримінального провадження № 22024011000000015 від 11.01.2024 на підставі самостійного виявлення слідчим кримінального правопорушення, у т.ч. під час досудового розслідування до ЄРДР внесено відомості про те, що громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно звернулася до незаконно створених органів окупаційної влади рф, розташованих на тимчасово окупаційній території АР Крим та в подальшому 04.01.2024 указом президента рф № 13 «О назначении судей федеральних судов и о представителях президента российской федерации квалификационных коллегиях судей субъектов российской федерации» була призначена на посаду судді так званого «Ленінского районного суду м. Севастополя Республіки Крим», де на даний час і здійснює «правосуддя» від імені рф.
Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території, від 09.04.2024 року.
Згідно даних рапорту старшого оперуповноваженого ДЗНД СБ України про виявлення кримінального правопорушення щодо колабораційної діяльності, а саме, вчинення громадянкою України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, встановлено, що   ОСОБА_5 , будучи громадянкою України добровільно звернулась до незаконно створених органів окупаційної влади рф, розташованих на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою працевлаштування до судової установи держави-агресора.
В подальшому 04.01.2024 указом президента російської федерації № 13 «О назначении судей федеральних судов и о представителях президента российской федерации в квалификационных коллегиях судей субъектов российской федерации» ОСОБА_5 призначено на посаду судді т.зв Ленінського районному суді м. Севастополя Республіки Крим, де на даний час вона продовжує здійснювати правосуддя іменем рф.
За отриманими даними за час призначення на посаду судді ОСОБА_5 брала участь у судовому розгляді цивільних і адміністративних справ та виносила рішення іменем рф. Крім того, ОСОБА_5 , маючи юридичну освіту та в досконалості знаючи діюче законодавство України, в повній мірі усвідомлювала злочинність своїх дій пов`язаних з виконанням функції представника судової гілки влади країни агресора, забезпечуючи подальшу окупацію півострова Крим.
Згідно даних повідомлення начальника ДЗНД СБ України про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, а саме, встановлено, що ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, звернулася до незаконно створених органів окупаційної влади рф, розташованих на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою добровільного зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, де на даний час і здійснює правосуддя іменем рф. Вказане підтверджується тим, що указом президента рф «О назначении судей федеральних судов и о представителях президента российской федерации в квалификационных коллегиях судей субъектов российской федерации» ОСОБА_5 призначено на посаду судді т.зв Ленінського районному суді м. Севастополя Республіки Крим строком на 6 років, де на даний час вона продовжує здійснювати правосуддя іменем рф.
Згідно даних акту огляду сайту «Официальное опубликование правових актов», http://publication.pravo.gov.ru/documents/block/president. Під час перегляду даного сайту, був знайдений «указ президента российской федерации № 13 от 04.01.2024 года», на сторінці №20 якого виявлено запис стосовно призначення ОСОБА_5 на посаду судді Ленінського районного суду м. Севастополя.
Згідно даних протоколу огляду від 05.03.2024 стосовно огляду веб-сторінки Ленінського районного суду міста Севастополя за наступними посиланнями: URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7/. Під час огляду вказаного веб-сайту було підтверджено факти призначення ОСОБА_5 на посаду судді у т.зв. Ленінському районному суді м. Севастополя та здійснення нею судочинства від імені рф.
Згідно даних протоколу огляду від 04.04.2024 веб-сторінки "Официального интернет-портала правовой информации" (www.pravo.gov.ru) за URL адресою: http://pravo.gov.ru/, який є джерелом офіційного опублікування нормативно-правових актів російської федерації. При огляді вказаного веб-сайту на сторінці № 20 «указу президента российской федерации № 13 от 04.01.2024 года» виявлено, що ОСОБА_5 призначена суддею Ленінського районного суду м. Севастополя строком на 6 років.
Згідно даних протоколу огляду від 08.04.2024 веб-сайту, який публічно доступний в мережі Інтернет за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 - сайту « Лента новостей Севастополя », виявлено сторінку сайту з наявною публікацією від ІНФОРМАЦІЯ_2 за назвою « ОСОБА_9 : В торжественной обстановке вручил удостоверение мирового судьи», наступного змісту: «В торжественной обстановке вручил удостоверение мирового судьи. Кандидатура ОСОБА_10 ранее была утверждена депутатами Законодательного Собрания города Севастополя на должность мирового судьи судебного участка №15 Ленинского судебного района на неограниченный срок полномочий. Она уже имеет пятилетний опыт работы мирового судьи».
Крім того, під час проведення встановлено, що вказана публікація була також розміщена ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній групі «Телеграм» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , користувачем « ОСОБА_11 ».
Згідно даних висновку експерта судової портретної експертизи № 312/1 від 16.04.2024, на фотозображенні з файлу «6111c17eca0bb719efaf3f9e8ceed8c6.jpg» та в електронному файлі «Бабарика О.В..pdf», наданому як порівняльний матеріал (зображення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зображена одна й та сама особа.
Згідно даних доручення № 76/14/97-194 від 12.01.2024 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 22024011000000015 від 11.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, під час моніторингу мережі Інтернет були отримані фактичні данні, що ОСОБА_5 після призначення на посаду судді т.зв. Ленінському районному суді м. Севастополя, приступила до виконання своїх обов`язків, а саме розглядає судові справи та виносить по ним рішення ім`ям рф.
Так, на офіційному сайті Ленінского районного суду міста Севастополя (URL адреса: ІНФОРМАЦІЯ_7) на сторінці «Судебное делопроизводство» було знайдено три рішення винесені суддею ОСОБА_5 , доступ до сторінок веб сайтів за URL адресами: - 
ІНФОРМАЦІЯ_5 , - 
ІНФОРМАЦІЯ_8,
-ІНФОРМАЦІЯ_9.
Разом із тим, на підставі статті 11 розділу ІІ Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та згідно положень регламенту технічного доступу Служби безпеки України до інформації єдиного державного демографічного реєстру затвердженого керівниками СБ України та ДМС України 09.01.2018 року, з Державного демографічного реєстру отримано особову картку ОСОБА_5 .
Згідно даних листа Головного центра обробки спеціальної інформації ДПС України до ГСУ СБ України № 19-6191/18/24-вих від 26.01.2024 відсутні відомості щодо перетину державного кордону України ОСОБА_5 з 08.11.2017 по 26.01.2024.
Згідно даних сформованої Державною міграційною службою України картки, яка підтверджує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, уродженкою міста Севастополя, АР Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно даних відповіді №43-01/150 від 01.02.2024 за підписом заступника Керівника Офісу Президента України ОСОБА_12 , на запит від 15.01.2024 № 76/14/97-231, повідомлено про те, що, від ОСОБА_5 заяви про вихід з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили.
Згідно даних відповіді № 2833/0/9-24 від 26.01.2024 за підписом Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_13 на запит від 15.01.2024 № 76/14/97-237 повідомлено, що у Вищій раді правосуддя відсутня інформація про перебування на посаді (призначення на посаду, переведення на посаду та звільнення з посади) судді в Україні ОСОБА_14 .
Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 755/12144/24, провадження № 1-кс/755/2562/24) про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , так як обвинувачена на виклики до органу досудового розслідування не з`являлася, причини неявки не повідомляла.
Згідно ухвали Дніпровського районного суду (справа №755/13144/24, провадження №1-кс/755/2563/2024) від 05 серпня 2024 року прийнято рішення про здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , так як остання перебуває за межами території України та до органу досудового розслідування не з`являлася.
Згідно постанови слідчого 2 відділу СУ ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим капітана юстиції ОСОБА_15 ОСОБА_5 оголошено у розшуку.
Таким чином, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність належних, допустимих та достовірних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вони узгоджуються між собою і в своїй сукупності доводять подію кримінального правопорушення, вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, добровільного зайняття громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України.
Також, стороною обвинувачення під час досудового розслідування використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема повідомлення про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування, повістки про його виклик відповідно до вимог ч.8 ст. 135 КПК України були опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, копії процесуальних документів на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України вручені захиснику.
Так, підтверджено публікацію повідомлення про підозру та повісток про виклик ОСОБА_5 на 15.04.2024, 16.04.2024, 17.04.2024 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, що підтверджує дотримання умов чинного законодавства щодо повідомлення останньої про здійснення відносно неї кримінального провадження та необхідності явки до уповноваженої особи органу досудового розслідування.
Підтверджено публікацію повідомлення про підозру та повісток про виклик ОСОБА_5 на 15.04.2024, 16.04.2024, 17.04.2024 в газеті «Урядовий кур`єр», що підтверджує дотримання умов чинного законодавства щодо повідомлення останньої про здійснення відносно неї кримінального провадження та необхідності явки до уповноваженої особи органу досудового розслідування. 
Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.
Під час спеціального судового провадження судом вжито заходів про забезпечення доступу обвинуваченої ОСОБА_5 до правосуддя шляхом публікації повісток про виклик в кожне судове засіданні, призначені на 11.04.2025 року, 10.07.2025 року, 05.12.2025 року, 04.06.2026 року в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Захисник ОСОБА_4 здійснював активний захист обвинуваченої, брав участь у досліджені письмових доказів сторони обвинувачення, виступав в судових дебатах.
Таким чином, суд вважає, що в результаті здійснення спеціального досудового розслідування та проведення спеціального судового провадження були дотримані права обвинуваченої ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, поза розумним сумнівом.
Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 , добровільно зайняла посаду у незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст.111-1 КК України.
З огляду на наведене доводи захисника про недостатність доказів винуватості ОСОБА_5 повністю спростовані сукупністю оцінених судом доказів зміст яких розкрито вище.
Також, наведені вище доказів достовірно вказують про дотримання встановленої правової процедури щодо здійснення спеціального досудового розслідування та у подальшому судового провадження, та про те, що ОСОБА_5 вважається обізнаною про здійснення щодо неї даного судового розгляду. 
Отже, виходячи з правил призначення покарань ст. 50 КК України, особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_5 , вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Суд встановив, що обставини, які б, відповідно до вимог ст.66 КК України пом`якшували покарання ОСОБА_5 - відсутні.
Обставиною, яка, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Так, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, відсутність пом`якшуючої, та обтяжуючої покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції встановленої ч.7 ст.111-1 КК України, у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані зі здійсненням правосуддя на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна.
На переконання суду, таке покарання відносно ОСОБА_5 є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею, так і іншими особами кримінальних правопорушень.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.
Крім того, суд вважає, що процесуальні витрати за проведення судової експертизи №312/1 від 16.04.2024 року слід стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.
Даних щодо наявності речових доказів у кримінальному провадженні прокурором не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з позбавленням права обіймати посади пов`язані зі здійсненням правосуддя строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього майна, належного їй на праві власності.
Строк відбування покарання  ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття її під варту.
Речові докази - зберігати в матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню, пов`язані із залучення експерта у сумі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) грн 24 коп.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, що утримується під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя