ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/8332/25 пров. № А/857/28768/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача - | Шевчук С. М.
суддів - | Боршовського Т. І.
| Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі № 380/8332/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
місце ухвалення судового рішення | м. Львів
Розгляд справи здійснено за правилами | спрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції | Карп`як О.О.
дата складання повного тексту рішення | не зазначена

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі № 380/8332/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 124150004336 від 20.11.2024 про відмову у призначені пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки від 19.07.1984 НОМЕР_1 з 29.07.1985 по 01.09.1986 у Ворошиловградській механізованій колоні № 15 треста «Полтавасельелектросетьстрой», з 08.12.1999 по 03.02.2000 у ВАТ "Краситель", період отримання допомоги по безробіттю з 16.02.2000 по 28.08.2000, періоди роботи згідно трудової книжки від 13.04.1988 НОМЕР_2 в колгоспі «Перемога» з 02.02.1988 по 18.09.1997 та період проходження військової служби, згідно військового квитка НОМЕР_3 з 26.04.1982 по 12.05.1984 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що пунктом 14-4 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону № 1058, зі змінами. передбачено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду України в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. В заяві Позивачем не зазначено, що він не отримує пенсію від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Також, зазначає, що до загального стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 19.07.1984 НОМЕР_1 з 29.07.1985 по 01.09.1986, оскільки відбиток печатки при звільненні з роботи нечитабельний, з 08.12.1999 по 03.02.2000, оскільки неможливо ідентифікувати номер наказу і його дату при прийнятті на роботу, з 16.02.2000 період отримання допомоги по безробіттю, оскільки неможливо визначити дату припинення виплати, номер наказу і його дату. Згідно трудової книжки від 13.04.1988 НОМЕР_2 не враховано період роботи в колгоспі з 02.02.1988 по 18.09.1997, оскільки відсутні довідки про вироблені вихододні та реорганізацію підприємства. Також не враховано період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_3 неможливо ідентифікувати дату народження заявника.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо такі виявлені, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудової діяльності особи. Трудовим законодавством України не надано можливості працівнику здійснювати контроль за правильністю ведення обліку та заповнення роботодавцем трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку її заповнення.
Судом зауважено, що положеннями Закону № 1058 підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог під час заповнення трудової книжки. Своєю чергою, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 19.07.1984 НОМЕР_1 з 29.07.1985 по 01.09.1986, з 08.12.1999 по 03.02.2000, період отримання допомоги по безробіттю з 16.02.2000 по 28.08.2000, з 02.02.1988 по 18.09.1997, період проходження військової служби, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про недостатність у позивачки страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.
Водночас, суд вказав на те, що відповідач-1 за результатом розгляду заяви позивача прийняв рішення № 124150004336 від 20.11.2024 про відмову у призначені пенсії, а не вчинив дії, відтак у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій суд першої інстанції відмовив.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 15.11.2024 звернувся до відділу обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області з заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком.
Рішенням № 124150004336 від 15.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказану відмову Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області мотивувало тим, що до загального стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 19.07.1984 НОМЕР_1 з 29.07.1985 по 01.09.1986, оскільки відбиток печатки при звільненні з роботи нечитабельний, з 08.12.1999 по 03.02.2000, оскільки неможливо ідентифікувати номер наказу і його дату при прийнятті на роботу, з 16.02.2000 період отримання допомоги по безробіттю, оскільки неможливо визначити дату припинення виплати, номер наказу і його дату. Згідно трудової книжки від 13.04.1988 НОМЕР_2 не враховано період роботи в колгоспі з 02.02.1988 по 18.09.1997, оскільки відсутні довідки про вироблені вихододні та реорганізацію підприємства. Також не враховано період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_3 неможливо ідентифікувати дату народження заявника.
Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону України від 04.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до підпункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Підпунктом 2.3 Інструкції визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
При цьому, згідно підпункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162.2.10.
Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність чи нечіткість підпису/печаткки чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Так, до заяви від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком позивач додав, зокрема трудову книжку від 19.07.1984 НОМЕР_1 , трудову книжку від 13.04.1988 НОМЕР_2 та військовий квиток НОМЕР_3 .
У трудових книжках позивача зроблено записи про його прийняття та звільнення з роботи, отримання допомоги по безробіттю за спірні періоди з покликанням на відповідні накази про прийняття на роботу, про звільнення з роботи, про призначення та припинення (скорочення) виплати допомоги по безробіттю; записи про роботу та отримання допомоги по безробіттю точні, чіткі, виправлень та закреслень не містять; записи про звільнення засвідчені підписом уповноваженої особи та скріплені печаткою відповідної установи (підприємства).
При цьому, наведені у трудових книжках записи узгоджуються в хронологічному порядку із іншими записами, наведеними у трудових книжках.
Водночас, та обставина, що у трудових книжках відбиток печатки при звільненні з роботи нечитабельний; неможливо ідентифікувати номер наказу і його дату при прийнятті на роботу; неможливо визначити дату припинення виплати, номер наказу і його дату; відсутні довідки про вироблені вихододні та реорганізацію підприємства та неможливо ідентифікувати дату народження заявника, не робить неправдивими записи, які у них наведені.
Отже, трудова книжка від 19.07.1984 НОМЕР_1 , трудова книжка від 13.04.1988 НОМЕР_2 , а також військовий квиток НОМЕР_3 є основними та достатніми документами, що підтверджують стаж роботи позивача за спірний період роботи з 29.07.1985 по 01.09.1986 у Ворошиловградській механізованій колоні № 15 треста «Полтавасельелектросетьстрой», з 08.12.1999 по 03.02.2000 у ВАТ "Краситель", період отримання допомоги по безробіттю з 16.02.2000 по 28.08.2000, періоди роботи в колгоспі «Перемога» з 02.02.1988 по 18.09.1997 та період проходження військової служби з 26.04.1982 по 12.05.1984. 
Колегія суддів зазначає, формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Так, у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1 відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому, витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей, тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача, що дає право на пенсію за віком, періоду роботи з 29.07.1985 по 01.09.1986 у Ворошиловградській механізованій колоні № 15 треста «Полтавасельелектросетьстрой», з 08.12.1999 по 03.02.2000 у ВАТ "Краситель", період отримання допомоги по безробіттю з 16.02.2000 по 28.08.2000, періоди роботи в колгоспі «Перемога» з 02.02.1988 по 18.09.1997 та період проходження військової служби з 26.04.1982 по 12.05.1984.
Щодо доводів відповідача про те, що в заяві позивачем не зазначено, що він не отримує пенсію від органів пенсійного забезпечення російської федерації, то судом першої інстанції вірно враховано те, що позивач виїхав на підконтрольну Україні територію (30.03.2022) до тимчасової окупації територій (13.05.2022), а тому до нього не застосовуються вимоги пункту 14-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у справі № 380/8332/25 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | С. М. Шевчук
судді | | Т. І. Боршовський
| | С. П. Нос