Справа № 761/31080/25
Провадження № 2/761/3402/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді: Савицького О.А.,
при секретарі: Дибань А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
 
24.07.2025 ФОП ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення б/н від 01.07.2024 року у розмірі 100 000,00 грн, відшкодування комунальних витрат у розмірі 16 737,98 грн, штрафу в розмірі 100 000,00 грн, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2024 року між
ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 154,80 кв.м за адресою: 
АДРЕСА_1 . Розмір орендної плати визначено в сумі 25 000,00 грн на місяць. Відповідач належним чином виконував зобов`язання до березня 2025 року, однак з квітня 2025 року припинив сплачувати орендну плату та комунальні платежі. 09 травня 2025 року відповідач припинив діяльність як ФОП, однак відповідно до ст. 52 ЦК України відповідає за зобов`язаннями усім своїм майном як фізична особа.
Ухвалою від 02.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в яких вказував на те, що фактичне користування приміщенням було припинено ним у травні 2025 року, частина комунальних витрат не доведена первинними документами у повному обсязі, а нарахований штраф у розмірі 100 000,00 грн є непомірним та непропорційним до розміру можливих збитків, у зв`язку з чим просив суд зменшити його розмір на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням доводів, наведених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01 липня 2024 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як орендодавцем, і ФОП ОСОБА_2 , як орендарем, був укладений договір оренди нежитлових приміщень. 
 
Пунктом 1.2. Договору оренди передбачено, що орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування на умовах оренди (найму) нежитлове приміщення загальною площею 154, 80 кв.м., що складають 15/100 частин від нежилих приміщень в будинку, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ,
літера «А».
Пунктами 3.1., 3.3. Договору оренди визначено, що строк оренди становить два роки одинадцять місяців з моменту підписання Акта прийому-передачі.
Строк оренди достроково закінчується у випадку, якщо до дати закінчення строку дії даного Договору він буде розірваний або буде припинений на інших підставах відповідно до умов Договору або положень чинного законодавства України. Строк оренди Об`єкта оренди може бути скорочений за взаємною згодою Сторін на підставі укладеної додаткової угоди до цього Договору. 
Пунктом 4.4. Договору оренди встановлено, що датою фактичного повернення Об`єкта оренди орендодавцеві є дата складання відповідного Акту повернення Об`єкта оренди, що підписується Сторонами.
Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Договору оренди - розмір орендної плати за користування приміщенням становить 25 000,00 грн. на місяць. 
Орендна плата сплачується орендарем авансом не пізніше 03 (третього) числа кожного поточного місяця.
Позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором оренди 01.07.2024 передав приміщення відповідачу. 
Відповідач 03.07.2025 перерахував на користь позивача орендну плату за липень 2025 року в сумі 25 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 44 від 03.07.2024. 
В подальшому відповідач до березня 2025 року включно сплачував на користь позивача орендну плату і відшкодовував комунальні витрати.
07.04.2025 відповідач за власною ініціативною припинив користання приміщенням і передав ключі від його вхідних дверей позивачу. Акт про повернення приміщення орендодавцю сторонами не підписувався. Дані обставини сторонами не заперечується. 
Починаючи з квітня 2025 року відповідач припинив сплату орендних та інших платежів. 
Як зазначає сторона позивача приміщення при його огляді мало жахливий стан тому акт про повернення підписано не було.
22.04.2025 представник позивача надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань за Договором оренди. 
Відповідач вказану вимогу позивача не одержав, будь-яких перерахувань по сплаті орендної плати та відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг не здійснив. 
09.05.202 відповідач за власним рішенням припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Відповідач про факт припинення своєї підприємницької діяльності позивача не повідомляв.
Приписами ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Статтею ст. 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
За приписами ст. 763 ЦК України - договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Отже, оскільки 01.07.2024 між сторонами був укладений Договір оренди нежитлового приміщення, і цього ж дня позивач фактично передав нежитлове приміщення у користування відповідача, між сторонами з 01.07.2024 виникли договірні правовідносини із найму (оренди) нерухомого майна із строком користування до 01.06.2027, відповідно до умов договору.
За приписами статей 525 і 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №910/4391/19 звернув увагу на те, що одним із найголовніших принципів цивільного права є забезпечення стабільності договору, яка забороняє односторонню відмову від договору, за виключенням випадків, передбачених законом або договором. Відмова від договору за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав, а тому не вимагає згоди другої сторони. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо одна сторона направила іншій стороні відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її іншою стороною.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.
Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища.
Зазначеними нормами встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
Враховуючи наведені вимоги, договір оренди (найму) може бути розірваний у зв`язку з відмовою наймодавця від договору з підстав, передбачених статтею 782 Цивільного кодексу України (вчинення одностороннього правочину), або розірваний за згодою сторін шляхом укладення договору з урахуванням вимог статей 651, 654 Цивільного кодексу України.
Разом з тим, пунктом 15.4. Договору передбачено, що у випадку припинення (скасування) Орендарем статусу суб`єкта підприємницької діяльності, цей Договір вважається припиненим з дати внесення до єдиного державного реєстру відомостей про припинення Орендаря як суб`єкта підприємницької діяльності.
У зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності відповідача 07.04.2025, договірні правовідносини за договором оренди між сторонами припинилися з 07.04.2025.
Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за квітень і травень 2025 року, яка складає 50 000,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, пунктом 11.3. Договору оренди встановлено, що у випадку прострочення орендарем виконання зобов`язань по сплаті орендної плати або інших платежів, передбачених даним Договором, більш ніж на один місяць, орендар додатково зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф в розмірі 100 (сто) відсотків від суми несплаченої чи несвоєчасно сплаченої орендної плати. Сплата орендарем штрафу здійснюється за кожний випадок порушення зобов`язання у вигляді несплати чи несвоєчасної сплати орендної плати більш ніж за один місяць.
Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Оскільки прострочка відповідача по сплаті орендної плати становить два місяці, в розмірі 50 000 грн, то відповідно до Договору відповідач має сплатити на користь позивача штраф в сумі 50 000,00 грн, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню.
Крім того, пунктом 6.6. Договору оренди встановлено, що з моменту підписання цього Договору орендар зобов`язаний за власний рахунок нести всі витрати по оплаті комунальних послуг та сплачувати всі рахунки, що виставляються з метою оплати комунальних послуг протягом строку дії даного Договору.
Перевіривши надані позивачем докази суд дійшов до висновку про підтвердження витрат на сплату житлово-комунальних послугза квітень-травень 2025 року на загальну суму 5200, 62 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 1331, 20 грн.
Враховуючи викладене та з урахуванням того, що орендар втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності, на підставі пункту 15.4 Договору з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню 50 000 грн - заборгованість з орендної плати; 50 000 грн - штраф за порушення умов договору; 5 200 грн - витрати на оплату житлово-комунальних послуг, 1331,20 грн. - судовий збір, а всього разом 106531, 82 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 106 531 (сто шість тисяч п`ятсот тридцять одна) гривня 82 копійки, з яких: 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок - заборгованість по сплаті орендної плати; 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок - штраф за порушення договірних зобов`язань; 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень 62 копійки - витрати на житлово-комунальні послуги; 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок - судові витрати по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: