Справа № 466/2710/25
Провадження № 2/466/1470/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Баєвої О.І.
секретаря судового засідання Гураша М.В.
представника позивача Кудрань М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням,- 
в с т а н о в и в:
21.03.2025 Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з навчанням у розмірі 95229,38 грн. 
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 лютого 2024 року між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» як Підприємством та ОСОБА_1 як Слухачем було Договір суб`єкта господарювання зі слухачем № 00080.
Згідно з цим Договором Підприємство зобов`язується забезпечити проходження підготовки Слухачеві, а Слухач зобов`язується пройти підготовку за професією «Водій трамвая» згідно з графіком професійного навчання відповідно до навчального плану та програми, розробленої відповідно до СП(ПТ)О 8323.449.31-2020 та затвердженої Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, у Навчально – курсовому комбінаті ЛКП «Львівелектротранс» та працевлаштуватися на Підприємстві за набутою професією чи кваліфікацією на посаді водія електротранспорту з відпрацюванням не менше одного року.
Відповідач почала навчання у Навчально-курсовому комбінаті ЛКП «Львівелектротранс» 08 лютого 2024 року, склала іспити, передбачені навчальною програмою, завершила навчання 02 травня 2024 року, отримала Свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації, здобувши професію «Водій трамвая клас 3», склала іспит з ПДР та отримала посвідчення водія. Однак Відповідач не виконала своїх обов`язків за цим Договором, а саме передбачених пунктами 2.2.4 та 2.2.5. – не прибула на робоче місце і не відпрацювала на підприємстві ЛКП «Львівелектротранс» водієм трамвая не менше, ніж 1 рік.
У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з навчанням у розмірі 95229,38 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2025 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2025 року та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, з підстав викладених у ньому.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про місце, час та дату судового засідання, правом на правом на подання відзиву не скористались не подавали. Представник відповідача Гулей А.Б. скерував на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи, у якій просить відкласти розгляд справи на тривалий час у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному. При цьому сам представник не зазначає причини своєї неявки в судове засідання та жодних підтверджуючих документів про неможливість прибуття в судове засідання як його, так і ОСОБА_1 не надає.
За змістом статті 223 ЦПК України відкладення розгляду справи є правом суду та допускається лише за наявності передбачених законом підстав, зокрема коли причини неявки учасника справи визнаються судом поважними. Оскільки відповідач та її представник не надали належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, а їх неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи ґрунтувалися виключно на непідтверджених твердженнях, суд дійшов висновку, що підстав для подальшого відкладення розгляду справи немає.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» як Підприємством та ОСОБА_1 як Слухачем було укладено Договір суб`єкта господарювання зі слухачем № 00080.
Згідно з цим Договором Підприємство зобов`язується забезпечити проходження підготовки Слухачеві, а Слухач зобов`язується пройти підготовку за професією «Водій трамвая» згідно з графіком професійного навчання відповідно до навчального плану та програми, розробленої відповідно до СП(ПТ)О 8323.449.31-2020 та затвердженої Департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, у Навчально – курсовому комбінаті ЛКП «Львівелектротранс» та працевлаштуватися на Підприємстві за набутою професією чи кваліфікацією на посаді водія електротранспорту з відпрацюванням не менше одного року.
Відповідно до п. 2.2. цього Договору Слухач зобов`язується: 
2.2.1. Приступити у визначені Навчально – курсовим комбінатом ЛКП «Львівелектротранс» строки до занять, пройти повний курс навчання, оволодіти професійними знаннями та навичками відповідно до кваліфікаційних характеристик, пройти державну кваліфікаційну або кваліфікаційну атестацію чи інші форми контролю знань, передбачені навчальними планами і програмами. 
2.2.2. Виконувати правила внутрішнього розпорядку, визначені Навчально – курсовим комбінатом ЛКП «Львівелектротранс». 
2.2.3. Протягом 15 календарних днів здати іспити в сервісному центрі МВС, окрім незалежних від Слухача обставин. 
2.2.4. Прибути на робоче місце на наступний день після отримання посвідчення водія категорії Т (трамвай/тролейбус). 
2.2.5. Відпрацювати на Підприємстві відповідно до набутої професії чи кваліфікації після закінчення професійного навчання не менше, ніж 1 рік. 
Відповідач почала навчання у Навчально-курсовому комбінаті ЛКП «Львівелектротранс» 08 лютого 2024 року, склала іспити, передбачені навчальною програмою, завершила навчання 02 травня 2024 року, отримала Свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації, здобувши професію «Водій трамвая клас 3», склала іспит з ПДР та отримала посвідчення водія. Однак Відповідач не виконала своїх обов`язків за цим Договором, а саме передбачених пунктами 2.2.4 та 2.2.5. – не прибула на робоче місце і не відпрацювала на підприємстві ЛКП «Львівелектротранс» водієм трамвая не менше, ніж 1 рік.
Відповідно до пункту 3.2.1. цього Договору Слухач відшкодовує Підприємству витрати, пов`язані з його навчанням в обсязі 95229,38 грн відповідно до Калькуляції (Додаток № 1 до цього Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору у разі порушення Слухачем в односторонньому порядку умов договору, зокрема у разі необґрунтованої відмови від працевлаштування на Підприємстві на робочому місці, що відповідає набутій професії та кваліфікації.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що після закінчення навчання відповідач не приступила до роботи за призначенням. Доказів, які б спростовували б вказані обставини, відповідачем надано не було.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договірне зобов`язання-це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання-це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважались такими.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Поряд з цим, у пунктах 4, 5 статті 34 Закону України «Про зайнятість населення» зазначено, що роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації.
Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки.
У разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Працівник або інша особа не зобов`язані відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням, якщо вони не стали до роботи або були звільнені з роботи з таких підстав:
1) установлення інвалідності;
2) звільнення за ініціативою роботодавця, що не пов`язане з учиненням працівником протиправних дій;
3) призов на військову службу чи направлення на альтернативну (невійськову) службу;
4) за власною ініціативою у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, колективних угод, колективного або трудового договору;
5) догляд за дитиною з інвалідністю та (або) особою з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначено, що «вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.
Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.
На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах» (пункти 66-68).
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2018 у справі № 607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17), від 19.09.2018 у справі № 607/3690/17 (провадження № 61-1116св17), від 31.10.2018 у справі № 607/3681/17-ц (провадження № 61-26840св18), від 15.05.2019 у справі № 598/760/17 (провадження № 61-14476св18), від 30.01.2019 у справі № 607/3682/17 (провадження № 61-32084св18), від 26.06.2019 у справі № 607/7122/17-ц (провадження № 61-27937св18).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами було укладено договори про здобуття професійної освіти, відповідно до умов яких передбачений обов`язок одержувача послуги після закінчення відповідного навчання відпрацювати не менше одного року, або у разі розірвання договору відшкодувати підприємству збитки згідно кошторису витрат на професійно-технічне навчання учня. Таке зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.
Зважаючи на те, що вказаний договір був розірваний за ініціативи ОСОБА_1 , підприємство вправі вимагати відшкодування збитків, що відповідає викладеним нормам цивільного права та умовам договору, який є обов`язком для сторін та до виконання.
Суд вважає, доведеним посилання позивача, щодо надання відповідачу освітніх послуг за договором № 00080 від 07.02.2024 на суму 95229,38 грн та те, що відповідач порушила умови договору не приступивши до виконання обов`язків водія трамвая.
При цьому письмові пояснення відповідача щодо звільнення її від обов`язку відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням у зв`язку з установлення їй інвалідності не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 завершила навчання 02.05.2024 року, отримала Свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації, здобувши професію «Водій трамвая клас 3», склала іспит з ПДР, отримала посвідчення водія та відповідно до умов Договору повинна була прибути на робоче місце і відпрацювати на підприємстві ЛКП «Львівелектротранс» водієм трамвая не менше, ніж 1 рік. При цьому інвалідність ОСОБА_1 встановлена майже по спливу двох років з завершення навчання, а саме 07.04.2026 року.
Відтак суд вважає, що оскільки встановлення відповідачу інвалідності відбулось значно пізніше ніж у неї виник обов`язок приступити до роботи, з моменту завершення нею навчання та до моменту встановлення інвалідності ОСОБА_1 не була позбавлена можливості виконати умови Договору, суд доходить висновку що встановлення інвалідності не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача витрат з оплати навчання працівника, які складають 95229,38 грн.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, ЦПК України, суд
у х в а л и в:
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» 95 229,38 грн (дев`яносто п`ять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень 38 коп.) вартості навчання за договором №00080 від 07.02.2024 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс», ЄДРПОУ: 03328406, місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, буд. 2
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя | | О.  І.  Баєва