Справа № 344/21663/25 
Провадження № 2/344/2093/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
09 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Антоняка Т.М.
секретаря Чабанюк Ю.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - 

В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тугай Іван Михайлович, звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 25 вересня 1999 між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, що був зареєстрований Йосипівською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області, актовий запис № 10. За час шлюбу позивач з відповідачкою набули у власність майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира має такі характеристики: загальна площа - 67,0 кв.м, житлова площа - 42,1 кв.м., кількість житлових кімнат - 3 (три). Вартість даної квартири 400 135, 52 грн. (чотириста тисяч сто тридцять п`ять гривень 52 коп.) Підставою набуття став укладений 06.03.2023 року між Продавцем ( ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Покупцем ( ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) договір купівлі-продажу квартири. У пункті 4.7 договору прямо зазначено, що цей договір укладено «за згодою чоловіка Покупця, викладеною у вигляді заяви, підписаної ним та посвідченої приватним нотаріусом». Дане положення у договорі вказує, що квартира була придбана за рахунок спільних коштів подружжя, оскільки згода другого з подружжя вимагається саме тоді, коли договір укладається з використанням майна або грошових коштів, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності (ст. 65 Сімейного кодексу України). Позивач усвідомлював факт придбання нерухомості у період шлюбу та не заперечував проти цього, тобто визнав правочин таким, що здійснюється у інтересах сім`ї. Така обставина підтверджує статус квартири як спільної сумісної власності, незалежно від того, на кого з подружжя оформлено право власності (статті 60, 61 СК України). Надання згоди одного з подружжя у нотаріальній формі виключає можливість стверджувати, що Покупець придбав майно за особисті кошти або без відома іншого з подружжя. Таким чином, квартира, придбана за договором купівлі-продажу від 06.03.2023 року, є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу у рівних частках.
Позивач не прибув у судове засідання, його представник подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує. 
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. 
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.
Як слідує з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстрований 25 вересня 1999 Йосипівською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області, актовий запис № 10.
Згідно Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 06.03.2023 року між Продавцем ( ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Покупцем ( ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідачка набула у власність нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира має такі характеристики: загальна площа - 67,0 кв.м, житлова площа - 42,1 кв.м., кількість житлових кімнат - 3 (три). 
Вартість квартири 400 135, 52 грн (чотириста тисяч сто тридцять п`ять гривень 52 коп.) (п. 2.1. Договору).
Пунктом 4.7 договору прямо зазначено, що цей договір укладено за згодою чоловіка Покупця, викладеною у вигляді заяви, підписаної ним та посвідченої приватним нотаріусом.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.
Положеннями статті 71 СК України майно визначено, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Відповідно до позиції Верховного суду, висловленої у постанові Великої Палати в справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна.
Предметом спору є квартира АДРЕСА_2 . Вказаний об`єкт нерухомого майна придбаний під час перебування сторін у шлюбі. 
Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, відтак слід визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 67,0 кв.м, житловою площею - 42,1 кв.м., кількістю житлових кімнат - 3 (три).
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1600,54 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, - 

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 67,0 кв.м, житловою площею - 42,1 кв.м., кількістю житлових кімнат - 3 (три).
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 67,0 кв.м, житловою площею - 42,1 кв.м., кількістю житлових кімнат - 3 (три).
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено та підписано 16.07.2026 року.

Повне найменування сторін (учасників) справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя Антоняк Т.М.