Справа № 750/2675/26 	Головуючий у 1 інстанції Лямзіна Н. Ю. 	
Провадження № 33/4823/657/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Куценка М. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Кравченка В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2026 року у справі за протоколом про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2026 року о 09 год. 56 хв. в м. Чернігові пр-т Миру, 312-А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager ARMF - 0271, результат огляду позитивний 1,19 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9а ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, захисник Кравченко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було порушено вимоги закону, щодо порядку проведення огляду. На думку апелянта, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності не було роз`яснено наслідків складання протоколу. Звертає увагу, що відеозапис є «нарізаним». 
Захисник Кравченко В.В. та Перезолов Ю.Б. у судове засідання не з`явились. Від захисника Каравченка В. В. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без сторони захисту, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.
Враховуючи положення ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.
За змістом статей 251, 252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність події та складу адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Оцінка доказів здійснюється судом на підставі внутрішнього переконання, сформованого за результатами їх всебічного, повного, безпосереднього й об`єктивного дослідження у сукупності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна у його вчиненні особа, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння.
Положенням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України прямо заборонено керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння.
Порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду на стан сп`яніння визначений положеннями ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735.
При цьому саме по собі посилання сторони захисту на окремі порушення порядку оформлення адміністративних матеріалів не є достатньою підставою для скасування постанови суду. Вирішальним є те, чи свідчать такі порушення про недопустимість отриманих доказів, чи вплинули вони на достовірність встановлених обставин справи та чи призвели до істотного обмеження права особи на захист. Лише такі порушення можуть поставити під сумнів законність прийнятого судового рішення.
Як убачається з матеріалів справи, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №600300 від 25 лютого 2026 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу, результатом тестування за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510 ARMF-0271, відповідно до якого концентрація алкоголю в організмі ОСОБА_1 становила 1,19 проміле, відеозаписом події, а також іншими матеріалами адміністративної справи.
Зазначені докази є взаємоузгодженими, не містять істотних суперечностей між собою, доповнюють один одного щодо часу, місця, порядку проведення огляду та його результатів, а тому в своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень про недотримання працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та положень Інструкції №1452/735 під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Разом із тим такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Із дослідженого апеляційним судом відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявні ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці з використанням спеціального технічного засобу Drager, на що останній добровільно погодився.
Після проведення тестування працівники поліції повідомили водію результат огляду - 1,19 проміле, а також поцікавилися його ставленням до отриманого результату. ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо правильності проведення огляду або отриманого результату не висловив, із показниками спеціального технічного засобу погодився, не заявляв про недовіру до використаного приладу, не ставив під сумнів його справність та не наполягав на проведенні огляду в закладі охорони здоров`я.
Такі ж обставини підтверджуються й письмовими матеріалами справи. Зокрема, підпис ОСОБА_1 міститься як в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і на роздруківці результатів тестування спеціального технічного засобу, при цьому будь-які зауваження чи заперечення щодо процедури проведення огляду або його результатів у зазначених документах відсутні.
За таких обставин твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено можливість проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, не свідчить про незаконність проведеного огляду та не спростовує його результатів. Правових підстав для повторного проходження огляду у медичному закладі не вбачається з огляду на погодження з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу.
Апеляційний суд виходить із того, що реалізація права особи на проходження огляду у закладі охорони здоров`я має місце у випадку незгоди водія із результатом огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, або у разі висловлення ним відповідної вимоги. Проте матеріали справи свідчать про протилежне: ОСОБА_1 добровільно погодився на проведення огляду із використанням спеціального технічного засобу, після оголошення результатів будь-яких сумнівів щодо їх достовірності не висловив та проведення повторного огляду не ініціював.
Відтак відсутні підстави вважати, що під час проведення огляду було допущено такі порушення вимог ст.266 КУпАП чи підзаконних нормативних актів, які могли поставити під сумнів достовірність отриманого результату або призвести до порушення права ОСОБА_1 на захист.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не може бути використаний як доказ у зв`язку з відсутністю безперервної відеофіксації.
Відповідно до ст. 251 КУпАП відеозапис є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. При цьому сам по собі факт наявності окремих перерв під час відеофіксації або відсутність безперервного запису не свідчить автоматично про недопустимість такого доказу чи недоведеність вини особи.
Вирішальним у цьому випадку є те, чи дозволяє досліджений відеозапис у сукупності з іншими доказами встановити істотні для правильного вирішення справи обставини, а також чи вплинули можливі перерви у фіксації на достовірність відомостей, покладених в основу висновків суду.
Досліджений апеляційним судом відеозапис відображає послідовність основних процесуальних дій працівників поліції, пов`язаних із проведенням огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, фіксує проведення тестування спеціальним технічним засобом, оголошення його результату, а також підтверджує відсутність будь-яких заперечень з боку ОСОБА_1 щодо порядку проведення огляду та отриманого результату.
При цьому сторона захисту не навела жодних конкретних обставин, які, на її думку, залишилися поза межами відеофіксації та могли б поставити під сумнів встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи. Посилання лише на відсутність безперервної відеозйомки без зазначення того, яким чином це вплинуло на достовірність доказів чи призвело до порушення права особи на захист, не може бути достатньою підставою для визнання відеозапису неналежним або недопустимим доказом.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежність рапорту працівника поліції як доказу вини ОСОБА_1 .
Незалежно від процесуального значення зазначеного документа, висновок суду першої інстанції про доведеність вини особи не ґрунтується виключно на рапорті поліцейського. Факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджується сукупністю інших належних і допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду, результатом тестування спеціальним технічним засобом, відеозаписом події та поясненнями самого ОСОБА_1 , зафіксованими під час оформлення адміністративних матеріалів.
За таких обставин навіть у разі неврахування змісту рапорту як самостійного доказу це жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки наведені вище докази є достатніми для встановлення всіх обставин, що входять до предмета доказування у даній справі.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені наслідки складання протоколу про адміністративне правопорушення, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що внаслідок зазначених дій або бездіяльності працівників поліції ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати права, гарантовані йому КУпАП, надати пояснення, заявити клопотання чи заперечення, скористатися правовою допомогою захисника або іншим чином здійснювати свій захист. Навпаки, як під час оформлення адміністративних матеріалів, так і під час судового розгляду його інтереси представляв захисник, який реалізував право на подання письмових пояснень та апеляційної скарги, а тому будь-яких істотних обмежень права на захист апеляційним судом не встановлено.
Оцінюючи наявні у справі докази відповідно до вимог ст.252 КУпАП, апеляційний суд виходить із того, що жоден із них окремо не був покладений в основу висновку про винуватість ОСОБА_1 . Висновок про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення зроблений виключно за результатами оцінки всієї сукупності доказів, які є взаємоузгодженими, послідовними та взаємно підтверджують один одного.
Протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, роздруківка результатів тестування спеціальним технічним засобом, відеозапис події та інші матеріали справи у своїй сукупності підтверджують як факт проведення огляду у визначеному законом порядку, так і перебування ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено результатом тестування 1,19 проміле.
Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про несправність спеціального технічного засобу, порушення методики проведення огляду, фальсифікацію його результатів або інші обставини, які могли б поставити під сумнів достовірність отриманих доказів, матеріали справи не містять, а стороною захисту під час апеляційного розгляду таких доказів також не надано.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду не кожне процесуальне порушення, допущене під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, є безумовною підставою для закриття провадження або скасування постанови суду. Вирішальне значення має те, чи вплинуло таке порушення на достовірність доказів, можливість встановлення фактичних обставин справи та реалізацію особою права на захист. У даному випадку таких наслідків апеляційним судом не встановлено.
Аналогічний підхід узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої під час оцінки справедливості судового розгляду необхідно оцінювати провадження в цілому, а не окремі процесуальні дії ізольовано. Сам по собі факт можливого недотримання окремих процесуальних вимог не свідчить про несправедливість провадження, якщо судове рішення ґрунтується на достатній сукупності належних і допустимих доказів, а сторона захисту мала реальну можливість ставити під сумнів такі докази та надавати власні пояснення і заперечення.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, однак не містять таких обставин, які б спростовували встановлений факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом або свідчили про істотні порушення вимог матеріального чи процесуального закону, що могли вплинути на правильність вирішення справи.
Перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, дав належну оцінку всім зібраним доказам відповідно до вимог ст.252 КУпАП та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд також враховує, що під час апеляційного перегляду перевірці підлягають саме ті доводи апеляційної скарги, які можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності події адміністративного правопорушення, винуватості особи та законності отриманих доказів.
Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що її доводи переважно ґрунтуються на власному тлумаченні стороною захисту окремих процесуальних дій працівників поліції та не спростовують установлених судом першої інстанції фактичних обставин. При цьому будь-яких об`єктивних доказів, які б свідчили про недостовірність результату огляду на стан алкогольного сп`яніння, порушення порядку його проведення, що могло вплинути на правильність отриманого результату, або фальсифікацію матеріалів справи, стороною захисту не надано.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із того, що обов`язок суду надати мотивовану відповідь на доводи сторони не означає необхідності детально відповідати на кожне її твердження чи аргумент, якщо вони не мають визначального значення для вирішення справи. Вирішальним є те, щоб судове рішення містило належне обґрунтування висновків щодо істотних питань, які були предметом спору.
У даному випадку всі доводи сторони захисту, які могли вплинути на висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, перевірені апеляційним судом та отримали належну правову оцінку. Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи, не містять відомостей про істотні порушення вимог закону під час оформлення матеріалів чи розгляду справи судом першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Адміністративне стягнення призначене відповідно до вимог ст.33 КУпАП, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є необхідним і достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення та відповідає характеру вчиненого правопорушення і особі правопорушника.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги чи скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Кравченка В.В. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	М. О. Куценко