| | Справа № 358/1776/26  Провадження № 3/358/616/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м. Богуслав 

Суддя Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області (м. Богуслав) про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків Черкаської області, громадянина України, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04.09.2007 Канівським РВ УМВС України в Черкаській області, 
за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 

В С Т А Н О В И В : 

22.08.2026 о 15 год. 11 хв. у м. Богуслав Обухівського району Київської області по вулиці Івана Франка водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Audi A6», державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами терміном на 5 років згідно постанови Таращанського районного суду Київської області від 13.02.2026 № 379/136/26, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.
Зазначені дії ОСОБА_1 вчинено повторно протягом року, оскільки постановою Таращанського районного суду Київської області від 13.02.2026 № 379/136/26 він вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ним 12.01.2026 правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 800,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №752351 складений 22.08.2026 о 15:41:50 поліцейським відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшим сержантом поліції Обозовим С.С., у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП, та містить необхідні відомості щодо дати, часу, місця та суті вчиненого адміністративного правопорушення.
Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення – ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні підтвердження, зокрема: довідка про доставку документу «Судова повістка про виклик до суду» на 09 год 15 хв. 11.09.2026 по справі 358/1776/26, яку повернуто до суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній», а також розписка про отримання повістки, з якої вбачається, що повістку про явку в судове засідання на 09 год. 15 хв. 11.09.2026 ОСОБА_1 отримав особисто 10.09.2026.
Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак він не з`явився та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП до таких не відноситься, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність правопорушника. Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.
Так, ОСОБА_1 був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено у вчиненні якого адміністративного правопорушення йому висувається обвинувачення, та повідомлено про дату та час розгляду справи, крім цього, він мав реальну можливість та нагоду поцікавитись про стан та перебіг справи щодо нього або стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.
Водночас, суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин вважаю за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останній свідомо не використав своє право на захист. Жодних клопотань або пояснень від ОСОБА_1 до суду не надходило.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди, а ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року, виходячи з наступного.
Згідно ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Відповідно до вимог пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч.ч. 2-4 цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №752351 від 22.08.2026, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;
- копією постанови Таращенського районного суду Київської області № 379/136/26 від 13.02.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене ним 12.01.2026 року адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу;
- довідкою старшого інспектора СРПП відділення поліції № 2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області майора поліції Віталія Литвина, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно бази даних ІПНП МВС України станом на 22.08.2026 посвідчення водія не отримував;
Крім того, у судовому засіданні досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер (боді-камер) Motorola VB400V3, інв. №№ 844630, 852467 та автомобільного відеореєстратора Aspiring AT 260, інв. №11340204, долучені до протоколу, якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами та обставини складання відповідних процесуальних документів.
Досліджені судом докази узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними. Підстав ставити під сумнів їх зміст або походження не встановлено. Будь-які об`єктивні дані, які б спростовували ці докази, у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, із досліджених матеріалів справи та відеозаписів чітко встановлено, що ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
Аналізуючи докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відповідно до положень ст.ст. 251, 252 КУпАП, вважаю, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доведена.
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено.
Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.
Адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 ч. 5 КУпАП, за своїм характером мають підвищену суспільну небезпеку, оскільки становлять загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.
На що вказують і положення ч.2 ст.33 КУпАП, згідно яких при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, при накладенні стягнення суд не бере до уваги особу порушника ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Вчинення дій передбачених ст.126 ч. 5 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Аналіз наведеної вище законодавчої конструкції свідчить про те, що перелік видів стягнень за вчинення цього адміністративного правопорушення має єднальний (кон`юнктивний) характер. Тобто основні та додаткові стягнення застосовуються в сукупності із обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. І щодо таких видів стягнення, як позбавлення права керування та конфіскація транспортного засобу, для водіїв не передбачено альтернативності (вони є обов`язковими додатковим стягненням).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п.20).
Правова природа стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної статті глави 10 КУпАП, і полягає в забороні керувати транспортними засобами.
Окрім того, в приписах ст. 30 КУпАП також не встановлено обмежень щодо призначення стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керувати транспортними засобами або були позбавлені цього права.
Навпаки, в силу ч.3 ст.30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення.
Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП. У контексті цього питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Унаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею ПДР України в майбутньому, а також із метою дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпеку дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди в такому випаду є значно вищою, через це попереджувальна мета стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Зазначені норми не містять будь-яких застережень щодо можливості застосування позбавлення права керування у разі відсутності в особи посвідчення водія. Згідно з ч.1 ст.317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.
Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20 за схожих правовідносин, яку з огляду на засади верховенства права можливо застосувати й у справах про адміністративні правопорушення.
Разом з цим, суд не застосовує конфіскацію транспортного засобу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належності ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Audi A6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . 
Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
З урахуванням викладеного, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважаю необхідним та достатнім для виховання правопорушника та запобігання вчиненню нею нових правопорушень накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років та без оплатним вилученням транспортного засобу, що відповідає санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП, оскільки нове адміністративне правопорушення вчинено до закінчення строку попереднього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, до стягнення за нове правопорушення підлягає приєднанню невідбута частина попереднього стягнення.
З урахуванням того, що постановою Таращанського районного суду, яка набрала законної сили 20.03.2026, ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, а нове правопорушення розглянуто 11.09.2026, невідбута частина попереднього стягнення становить 4 роки 6 місяців 9 днів.
Таким чином, остаточний строк позбавлення права керування транспортними засобами визначається у розмірі 11 (одинадцять) років 6 (шість) місяців 9 (дев`ять) днів, який підлягає обчисленню з дня набрання законної сили цією постановою.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
У відповідності до вимог п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір, в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Згідно ч. 4 ст. 15 ЗУ "Про виконавче провадження" за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення. За рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.
У зв`язку з наведеним з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України слід стягнути судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Керуючись ст.ст. 33, 245, 283, 284, ч. 5 ст. 126 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», суд, - 

П О С Т А Н О В И В : 

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
На підставі ст. 30 КУпАП приєднати ОСОБА_1 до стягнення за цією постановою невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою Таращанського районного суду Київської області № 379/136/26 від 13.02.2026 та призначити йому загальний строк стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами 11 (одинадцять) років 6 (шість) місяців 9 (дев`ять) днів.
Початок строку відбування ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з моменту набрання постановою законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04.09.2007 Канівським РВ УМВС України в Черкаській області, на користь держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Реквізити для сплати судового збору: стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106.
Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена порушником, його представником чи захисником, потерпілим або його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження №61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження). 

Головуючий: суддя | К. С. Романенко