Справа № 569/7929/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

12 серпня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
за участі секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасники справи в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позовних вимог.
В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів звернулася ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі однієї четвертої частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягненням ним 23-річного віку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано, син проживає разом із позивачкою. З 22 вересня 2025 року ОСОБА_3 навчається на денній формі у Коледжі технологій та менеджменту ICON, зареєстрованому в Англії, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» за спеціальністю «Економіка та організація виробництва», строк навчання - до 31 липня 2029 року. У зв`язку з продовженням навчання повнолітній син потребує матеріальної допомоги, яку самостійно забезпечувати не має можливості. Позивачка зазначає, що відповідач є працездатним, має дохід, інших дітей та осіб, яких зобов`язаний утримувати, не має, аліментів на користь інших осіб не сплачує, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу сину. Посилаючись на положення статей 198–200 Сімейного кодексу України, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19-20)
Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29) У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації.
Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надав.
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 27 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 849. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/10234/15-ц від 28 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 16)
Від шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 11) На момент звернення позивачки до суду син сторін досяг повноліття.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 після досягнення повноліття продовжує навчання. Згідно з документом про зарахування, 22 вересня 2025 року його зараховано до складу студентів Коледжу технологій та менеджменту ICON, зареєстрованого в Англії, на денну форму навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» за спеціальністю «Економіка та організація виробництва». (а.с. 13-14)
Відповідно до наданих позивачкою документів, період навчання ОСОБА_3 визначено з 22 вересня 2025 року по 31 липня 2029 року. Таким чином, на момент звернення до суду та розгляду справи він є повнолітньою особою віком до 23 років та продовжує навчання на денній формі.
Судом також встановлено, що продовження навчання повнолітнього сина пов`язане з необхідністю його матеріального забезпечення. Позивачка вказує, що у зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, оскільки самостійно забезпечувати всі необхідні витрати, пов`язані з його утриманням та здобуттям освіти, не має можливості. Вказані обставини відповідачем не спростовані, оскільки відзиву на позовну заяву, заперечень щодо наявності у сина потреби в матеріальній допомозі, а також доказів його самостійного матеріального забезпечення до суду не подано.
Із позовної заяви також вбачається, що позивачка самостійно бере участь у матеріальному забезпеченні сина та вважає, що відповідний обов`язок щодо його утримання має нести і відповідач як його батько.
Щодо матеріального становища відповідача судом встановлено, що ОСОБА_2 є повнолітньою та працездатною особою. Позивачка зазначає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки є працездатним, інших дітей не має, обов`язку щодо утримання інших осіб не несе, аліментів на користь інших осіб не сплачує, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, непрацездатних батьків на утриманні не має.
При цьому відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування наведених позивачкою обставин щодо свого матеріального стану, наявності інших утриманців чи інших обставин, які перешкоджають йому надавати матеріальну допомогу сину, суду не надав.
Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, та відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані. Сукупність досліджених доказів є достатньою для висновку про наявність передбачених статтею 199 Сімейного кодексу України правових підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. 
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За нормами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину СК України не встановлює.
Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. 
Суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення повноліття продовжує навчання за денною формою у Коледжі технологій та менеджменту ICON, зареєстрованого в Англії, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою навчального закладу. Термін її навчання визначений до 31 липня 2029 року.
З огляду на форму навчання та характер освітнього процесу, суд приходить до висновку, що повнолітній син сторін об`єктивно потребує матеріальної допомоги для забезпечення витрат на проживання, харчування, проїзд, придбання одягу, навчального приладдя та інших необхідних для навчання і повсякденного життя потреб. Доказів наявності у нього самостійного заробітку, достатнього для власного утримання, матеріали справи не містять.
Крім того, судом встановлено, що основний тягар витрат на утримання повнолітнього сина несе позивачка, яка забезпечує її проживання та інші потреби під час навчання за кордоном.
Судом також враховано, що відповідач є особою працездатного віку. Доказів на підтвердження його непрацездатності, тяжкого матеріального становища, наявності захворювань чи інших обставин, які б унеможливлювали надання матеріальної допомоги повнолітньому сину до суду не подано. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заперечень щодо позову або доказів на спростування доводів позивача суду не надав.
Оцінюючи встановлені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених статтею 199 СК України умов для виникнення у відповідача обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а саме: досягнення ним віку понад вісімнадцять років, але менше двадцяти трьох років; продовження навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; а також наявність у батька можливості надавати таку допомогу.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує характер та тривалість навчання сина, його потребу у матеріальному забезпеченні, обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дитини, відсутність відомостей про обставини, які б виключали або істотно обмежували можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, а також те, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Зважаючи на наведене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі однієї четвертої частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягненням ним 23-річного віку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до положення частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 01 квітня 2026 року.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 331 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. 
На підставі статей 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, статей 4, 5 Закону України «Про судовий збір», суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі однієї четвертої частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 01 квітня 2026 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складене та підписане 24 серпня 2026 року, після повернення судді із відрядження.

Суддя      Ольга БАЛАЦЬКА