ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/4295/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Курінна К.В.,

за участю представників учасників справи:
від позивача – Ільченко К.Р.,
від відповідача – Бондар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Будівельне управління № 2» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд»
на рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2026, Щавинською Ю.М, м. Одеса повний текст рішення складено та підписано 07.05.2026
у справі № 916/4295/25
за позовом: Дочірнього підприємства «Будівельне управління № 2» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд»
до відповідача  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про: стягнення 555 769,39 грн,
ВСТАНОВИВ
У жовтні 2025 року Дочірнє підприємство «Будівельне управління № 2» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» (далі Підприємство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТЦК), в якому просило суд стягнути з останнього 555 769,39 грн.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами 10.03.2025 договору № 44 про надання послуг (далі договір) в частині прийняття та сплати вартості виконаних позивачем у липні 2025 року робіт з поточного ремонту електромереж приміщення.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, зокрема, що внаслідок масового обстрілу м. Одеси безпілотними літальними апаратами, який відбувся 11.07.2025, приміщення, у якому позивачем здійснювався поточний ремонт електромереж, було зруйновано, а відтак, відповідач (як Замовник) був позбавлений можливості оглянути виконану роботу, пересвідчитись у реальності наданих послуг та, як наслідок, прийняти та оплатити результати таких робіт.
При цьому, відповідач звертав увагу, що відповідно до пункту 6.3 договору саме Виконавець зобов`язаний нести ризик випадкового знищення або пошкодження (псування) майна Замовника. Також відповідач посилався на приписи ч. 1 ст. 855 Цивільного кодексу України, відповідно до якої Підрядник не має права вимагати плати за роботу якщо предмет договору підряду, до здачі його Замовнику, був випадково знищений або закінчення роботи стало неможливим без вини сторін.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.05.2026 у справі № 916/4295/25 у задоволенні позову відмовлено.
Місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 855 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що оскільки внаслідок обстрілу результат робіт, а також місце їх проведення було знищено без вини сторін, у даному випадку Підрядник не має права вимагати плати за роботу. 
Окремо судом зазначено, що Підрядник взагалі не довів належними та допустимими доказами факт виконання ним робіт у спірний період та саме на заявлену до стягнення суму.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено наступне:
- суд першої інстанції не дослідив вимоги чинного законодавства, зокрема, Закон України «Про публічні закупівлі»;
- з огляду на положення п. 4.5. договору, послуги, зазначені в Актах, які позивач направив відповідачу, вважаються наданими належним чином та в повному обсязі;
- відповідач не надавав будь-яких відповідей на лист позивача від 11.08.2025, не підписав Акт за липень 2025 року та не зазначив, в чому полягають причини невиконання умов договору;
- водночас, факт виконання позивачем робіт підтверджено первинними документами, факт отримання яких відповідачем не заперечується, натомість суд не надав їм належної правової оцінки.
Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2026 апеляційну скаргу залишено без руху, позивачу встановлено 10-денний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
06.07.2026 від Підприємства надійшла заява про усунення недоліків.
У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Діброви Г.І. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2026 справу № 916/4295/25 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М, за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2026 у справі № 916/4295/25 відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк до 31.07.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 31.07.2026 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 916/4295/25 до розгляду на 08.09.2026 о 14:15 год., витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи № 916/4295/25.
16.07.2026 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
17.08.2026 від скаржника надійшло клопотання про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи ФОП Кедь Андрія Анатолійовича (особи, яка здійснювала технічний нагляд за виконанням робіт на об`єкті).
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи також не надходило.
В судове засідання 08.09.2026 з`явилися представники учасників справи.
В судовому засіданні 08.09.2026 колегія суддів, розглянувши заявлене позивачем клопотання про залучення до участі у даній справі ФОП Кедь Андрія Анатолійовича (особи, яка здійснювала технічний нагляд за виконанням робіт на об`єкті) в якості третьої особи, дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Існує інститут третьої особи, врегульований статтями 50, 51 ГПК України, який застосовується у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
За умовами ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Згідно з ч. 2, 4 ст. 50 ГПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають перебувати з однією із сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судового рішення у справі зазнають певних змін. Підставою участі у справі такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору.
Процесуальний закон не обмежує можливості допущення особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на підставі її заяви про вступ у справу в процесі розгляду останньої в апеляційному порядку, а також залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у справі за заявою учасників справи або з ініціативи апеляційного господарського суду (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 922/1240/19, від 18.11.2020 у справі № 904/6059).
Верховний Суд також зазначав, що суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №201/2760/20 та від 27.02.2024 у справі №912/164/20.
Колегія суддів зауважує, що предметом позову у даній справі є вимога Підрядника стягнути з Замовника вартість виконаних робіт на об`єкті за певний період. 
Позивачем не наведено жодних належних та обґрунтованих доводів на підтвердження того, що оскаржуване судове рішення безпосередньо впливає або може вплинути на права, інтереси чи обов`язки особи, яка здійснювала технічний нагляд за виконанням робіт на об`єкті.
Позивачем не обґрунтовано, яким чином у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Отже заявником не обґрунтовано, а колегією суддів не встановлено, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ФОП Кедь Андрія Анатолійовича в контексті заявлених позовних вимог та правовідносин, що виникли на підставі спірного договору, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для залучення цієї особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стадії апеляційного перегляду.
В судовому засіданні 08.09.2026 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.05.2026 у справі № 916/4295/25, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Представник відповідача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду – без змін.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, 10.03.2025 між ТЦК (Замовник) та Підприємством (Підрядник) укладено договір №44 про надання послуг (а.с.52-58), згідно з п.1.1 якого, в порядку та на умовах, передбачених цим договором, Виконавець зобов`язується своїми силами і засобами, за завданням Замовника надати послуги з поточного ремонту електромереж адміністративного приміщення військового містечка, ДК 021:2015: 45310000-3 Електромонтажні роботи (далі послуги), а Замовник зобов`язується прийняти вказані послуги та оплатити їх.
Відповідно до п.1.2 договору послуги надаються відповідно до договірної ціни, локального кошторису, підсумкової відомості ресурсів та дефектного акту (додаток 1, додаток 2, додаток 3, додаток 4 до договору), які є невід`ємною частиною цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п.2.1 договору ціни на послуги встановлюються в національній валюті України та включають в себе всі витрати, пов`язані з наданням послуг, в т.ч. включено вартість необхідних витратних матеріалів, транспортні витрати, інші витрати, пов`язані з наданням послуг в цілому, податки, збори та інші обов`язкові платежі, усі інші витрати.
Ціна договору становить 926 990,22 грн з ПДВ (п.2.2 договору).
Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата за послуги, які надано Підрядником, здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника протягом 10 робочих днів з дати підписання обома сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт №КБ-2в, №КБ-3).
Виникнення бюджетних зобов`язань за договором настає у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 10 робочих днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.
У разі затримки фінансування Замовник має право оплатити послуги протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надходження коштів на поточний рахунок Замовника (п.3.2 договору).
Строк (термін) надання послуг: відповідно до календарного графіку, але не пізніше 1 липня 2025 року (додаток №5 до договору) (п.4.1 договору).
Пунктом 4.4 договору передбачено, що Виконавець має право без повідомлення Замовника залучати для надання послуг за цим договором третіх осіб, залишаючись відповідальним за дії та/або бездіяльність таких осіб перед Замовником.
Згідно з п.4.5 договору надання Виконавцем послуг за цим договором підтверджується Актом здачі-приймання наданих послуг та Актом про закінчення пусконалагоджувальних робіт. Замовник зобов`язується підписати надані йому Акти здачі-приймання наданих послуг та повернути один примірник Виконавцю протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту їх отримання. Якщо Замовник має претензії до наданих послуг, він повинен письмово повідомити про це виконавця не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Акту здачі-приймання наданих послуг. Послуги вважаються наданими належним чином та у повному обсязі, якщо від Замовника не надійшли претензії у строки для їх надання, визначені цим пунктом договору.
Пунктом 6.2 договору передбачено, що Замовник має право, зокрема, відмовитись від прийняття результатів надання послуг, якщо надані послуги не відповідають умовам договору і вимагати від Виконавця відшкодування збитків, якщо вони виникли в наслідок невиконання або неналежного виконання Виконавцем взятих на себе зобов`язань.
Згідно з п.6.4 договору Виконавець має право за згодою замовника залучати до надання послуг третіх осіб, при цьому, Виконавець несе відповідальність за виконання ними взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до п.8.1 договору договір про закупівлю вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2025, а в частині взаєморозрахунків та гарантійних зобов`язань до повного їх виконання сторонами.
Згідно з п.14.1 договору невід`ємною частиною цього договору є додатки до договору: Додаток №1 (Договірна ціна) (а.с.177), Додаток №2 (Локальний кошторис) (а.с.185-188), Додаток №3 (Підсумкова відомість ресурсів) (а.с.189-190), Додаток №4 (Дефектний акт) (а.с.138), Додаток №5 (Календарний графік виконання робіт) (а.с.180-183), Додаток №6 (Інформація про ціни на матеріальні ресурси) (а.с.179).
30.06.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору (а.с.59), за якою сторони продовжити строк виконання послуг до 01.11.2025.
25.03.2025 сторонами було підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2025 року (а.с.47-48) на суму 108 122,86 грн. Вказані роботи, як зазначає позивач, оплачено відповідачем в повному обсязі.
У матеріалах справи наявний Акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2025 року на суму 555 769,39 грн, підписаний та скріплений печаткою лише з боку позивача, а також довідка про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2025 року (а.с.49-51).
Листом від 11.08.2025 позивач просив відповідача підписати Акт приймання виконаних будівельних робіт № КБ-2в, № Кб-3 та здійснити оплату за фактично виконані роботи підрядника (а.с.184).
Також у вказаному листі позивач зазначав, що 11.07.2025, унаслідок обстрілу міста Одеса російськими ударними безпілотниками «Шахед», було повністю знищено приміщення, у якому за договором надалися послуги з поточного ремонту електромереж, однак на момент знищення об`єкту будівництва Підрядником вже частково були виконані роботи згідно договору, про що свідчать проміжні акти виконаних робіт (КБ-2в, КБ-3) та матеріали фото/відеофіксації.
Вказаний лист містить відмітку «отримано 13.08.2025 о 9:40».
Як вбачається з рапорту від 10.03.2026 (а.с.167), лист позивача від 11.08.2025 був отриманий ІНФОРМАЦІЯ_2 13.08.2025 приблизно о 9:40 та зареєстрований у системі СЕДО від 13.08.2025 №25634ю.
Водночас, доказів направлення Акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2025 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2025 до 11.08.2025 матеріали справи не містять. 
11.08.2025 позивачем складено Акт про закінчення пусконалагоджувальних робіт від 11.08.2025 (а.с.171), згідно з яким на дату закінчення робіт, яка у акті не зазначена, вбудоване електрообладнання працює у штатному режимі. 
На підтвердження виконання робіт за вказаним Актом, позивач надав суду певні фотоматеріали (а.с.16-44).
Також в матеріалах цієї справи містяться договір про надання послуг № 2 від 10.03.2025 (а.с.139-141), укладений між позивачем (Замовник) та ТОВ «СМУ-7» (Підрядник), який за змістом є повністю ідентичним договору №44, укладеному між позивачем та відповідачем, за виключенням ціни договору, яка становить 888 867,82 грн (п.2.2 договору).
Додатками до вказаного договору є договірна ціна (а.с.195), локальний кошторис, підсумкова відомість ресурсів (а.с.196-201), а також дефектний акт від 10.03.2025 (а.с.191).
Позивачем також надані суду видаткові накладні від 04.06.2025 та від 06.06.2025 (а.с.137), укладені між ТОВ «СМУ-7» та ФОП Куку В.В. на закупівлю матеріалів на загальну суму 257 453,99 грн.
Натомість, доказів виконання договору №2 (Акту приймання виконаних будівельних робіт, тощо) до матеріалів справи не додано. 
Відомостей щодо продовження строку виконання робіт за договором №2 матеріали також справи не містять.
07.10.2025 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу за вих.№19 у порядку ст. 530 ЦК України щодо сплати 555 769,39 грн (а.с.11-15), яка залишилася без відповіді та виконання.
Предметом позову у даній справі є вимога Підприємства (Підрядника) стягнути з ТЦК (Замовника) 555 769,39 грн вартості виконаних позивачем у липні 2025 року робіт з поточного ремонту електромереж приміщення.
Як вже зазначалося, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд керувався приписами ч. 1 ст. 855 Цивільного кодексу України, а також виходив з того, Підрядник взагалі не довів належними та допустимими доказами факт виконання ним робіт у спірний період та саме на заявлену до стягнення суму.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).
За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором підряду, правовідносини щодо якого регулюються положеннями Глави 61 Цивільного кодексу України.
Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).
За приписами ст. 882 Цивільного кодексу України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття (частина перша цієї статті). Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (частина четверта). Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (частина шоста).
Колегія суддів зазначає, що обставини масового обстрілу м. Одеси безпілотними літальними апаратами 11.07.2025, в результаті чого приміщення, у якому позивачем здійснювався поточний ремонт електромереж, було зруйновано (знищено), визнаються учасниками цієї справи.
Положення ч. 1 ст. 75 ГПК України визначають, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Колегія суддів зазначає, що згідно з наявними у справі матеріалами мало місце чітке, однозначне і беззаперечне визнання обома учасниками цієї справи вищевказаних обставин, з посиланням на які вони обґрунтовували свої вимоги та заперечення. В свою чергу і у суду не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
За таких обставин, керуючи приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт масованого обстрілу м. Одеса безпілотними літальними апаратами 11.07.2025, що у свою чергу спричинило відповідні руйнування у приміщенні, у якому здійснювалися підрядні роботи, не потребує доказування.
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 855 Цивільного кодексу України якщо предмет договору підряду до здачі його замовникові був випадково знищений або закінчення роботи стало неможливим без вини сторін, підрядник не має права вимагати плати за роботу. Підрядник має право на плату, якщо знищення предмета договору підряду або неможливість закінчення роботи сталися через недоліки матеріалу, переданого замовником, чи внаслідок його вказівок про спосіб виконання роботи або якщо таке знищення чи неможливість закінчення роботи сталися після пропущення замовником строку прийняття виконаної роботи.
Таким чином, враховуючи, що до моменту здачі Замовнику здійснених Підрядником робіт, місце їх проведення, і, як наслідок, результат робіт було знищено без вини сторін, враховуючи ч. 1 ст. 855 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що Підрядник не має права вимагати плати за роботу.
Більш того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Підрядник і не довів належними та допустимими доказами факт виконання ним робіт у спірний період та саме на заявлену до стягнення суму.
ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, в силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
З змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20)). Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює потребу співставлення судом доказів. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Доводи скаржника фактично зводяться лише до непідписання Замовником актів приймання робіт без надання у визначені договором строки вмотивованої відмови від їх підписання. 
Проте, як вже зазначалося, належних та допустимих доказів направлення позивачем відповідачу Акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2025 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2025 до 11.08.2025 матеріали справи не містять.
Крім того, згідно з п. 4.5 договору надання Виконавцем послуг за цим договором підтверджується Актом здачі-приймання наданих послуг та Актом про закінчення пусконалагоджувальних робіт.
Натомість, наявний в матеріалах цієї справи Акт про закінчення пусконалагоджувальних робіт від 11.08.2025 (а.с.171), зі змісту якого вбачається, що на дату закінчення робіт вбудоване електрообладнання працює у штатному режимі, не містить дати закінчення робіт.
З наданих позивачем матеріалів фотофіксації (а.с.16-44) неможливо достовірно та беззаперечно встановити об`єкт, його місце розташування (адреса), дату та час виконання відповідних робіт, їхній обсяг та характер, особу, яка виконувала такі роботи, та, безпосередньо, зв`язок між зафіксованим на фото об`єктом та спірними правовідносинами.
Також суд першої інстанції цілком обґрунтовано критично віднісся до твердження позивача про виконання ним робіт на суму 555769,39 грн фактично за період до 11.07.2025, з урахуванням укладання сторонами додаткової угоди №1 про продовження строків виконання робіт до 01.11.2025 лише 30.06.2025.
Більш того, як встановлено судом, з порівняння змісту договорів, укладених позивачем з відповідачем, а також між позивачем та субпідрядником, вказані договори є майже ідентичними за змістом та укладені на однаковий вид робіт. Натомість, матеріали справи не містять доказів виконання робіт субпідрядниками та прийняття їх позивачем. Позивачем не надано жодних доказів як розрахунку за виконані субпідрядником роботи, так і відображення прийняття таких робіт та розрахунок за них у бухгалтерському та податковому обліку, що за думкою суду, ставить під сумнів реальність їх виконання.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, вірогідних доказів на підтвердження факту реальності виконання ним робіт у спірний період та саме на заявлену до стягнення суму, керуючись стандартом більшої переконливості (за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 882 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника жодним чином не спростовують висновків, не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Будівельне управління № 2» Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Одеської області 04.05.2026 у справі № 916/4295/25 залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повна постанова складена 14.09.2026.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва 

Н.М. Принцевська