ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.07.2026	Справа № 910/6145/26	
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» 
до Київської міської ради 
про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки та внесення змін до його умов,
Суддя Зеленіна Н.І.
Секретар судового засідання Солонюк К.Г.
Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» (далі - позивач, орендар) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач, орендодавець) про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 19.07.2004 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 10.08.2004 за № 82-6-00211.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач як орендар своєчасно, з дотриманням умов договору та вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі», звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору на новий строк. Однак відповідач у встановлений місячний строк після закінчення терміну дії договору не надав жодної відповіді, не надіслав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору та ухилився від підписання додаткової угоди. Враховуючи те, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та належним чином виконує обов`язки за договором, позивач вважає договір поновленим в силу закону і просить визнати додаткову угоду укладеною у запропонованій ним редакції.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.06.2026.
11.06.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Київська міська рада проти позову заперечувала, мотивуючи це тим, що вирішення питань щодо оренди землі належить до виключних дискреційних повноважень ради як колегіального органу місцевого самоврядування. Крім того, відповідач вказував на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, а також на невиконання позивачем п. 8.4 Договору оренди щодо завершення забудови земельної ділянки, оскільки в реєстрах відсутня інформація про прийняття об`єкта в експлуатацію.
17.06.2026 через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, у якій спростував доводи відповідача, зазначивши, що у разі настання умов для поновлення договору за принципом «мовчазної згоди» за ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідача відсутні дискреційні повноваження діяти інакше, ніж укласти додаткову угоду. Також позивач вказав, що строк на звернення до суду не пропущено, а об`єкт будівництва перебуває у процесі зведення на підставі діючого дозволу на виконання будівельних робіт, при цьому договором не було встановлено конкретних строків завершення будівництва, крім визначених проектною документацією.
23.06.2026 через систему «Електронний суд» позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій, керуючись ст. 46 ГПК України, виклав проект додаткової угоди у новій редакції. Зміни стосувалися виключення з п. 8.4 Договору оренди обов`язків орендаря щодо сплати пайової участі у зв`язку зі змінами у законодавстві, а саме - виключенням ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
24.06.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії акта обстеження земельної ділянки.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2026 суд прийняв заяву про зміну предмету позову, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.07.2026.
У судовому засіданні 15.07.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -
ВСТАНОВИВ:
Між Київською міською радою (далі - орендодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» (далі - орендар, позивач) 19.07.2004 року було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за реєстровим № 727, та зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10.08.2004 за № 82-6-00211.
Підставою для укладення Договору оренди слугувало Рішення Київської міської ради від 29.04.2004 № 248/1458 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з вбудованими та прибудованими торговельно-офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Анрі Барбюса (біля буд. 5-б) у Печерському районі м. Києва».
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Договору оренди, об`єктом оренди є земельна ділянка за адресою: вул. Анрі Барбюса, біля будинку 5-б у Печерському районі м. Києва; розмір – 0,2573 га; цільове призначення – для будівництва житлового будинку з вбудованими та прибудованими торговельно-офісними приміщеннями та підземним паркінгом; кадастровий номер 8000000000:79:009:0037.
Згідно з п. 3.1 Договору, його було укладено на 5 (п`ять) років. За актом приймання-передачі від 10.08.2004 земельна ділянка була передана орендарю.
В подальшому, 17.05.2010 між сторонами було укладено Договір про поновлення договору оренди земельної ділянки (посвідчений приватним нотаріусом Дем`яненко Т.М. за реєстровим № 381, зареєстрований 18.05.2010), за умовами якого строк оренди було поновлено до 11 серпня 2015 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2016 у справі № 910/10944/16 було задоволено позов ТОВ «Міська будівельна компанія» та визнано укладеною додаткову угоду про поновлення зазначеного Договору оренди ще на 5 (п`ять) років. Право оренди за позивачем зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.10.2016. Таким чином, строк дії Договору оренди було поновлено до 11 серпня 2020 року.
Пунктом 11.7 Договору оренди передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено Договір, орендар за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення Договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Судом встановлено, що 14.04.2020, тобто із дотриманням визначеного Договором та Законом строку, позивач звернувся до Київської міської ради із клопотанням (вих. № 14-04-20/1) про поновлення Договору оренди на новий 5-річний строк. До вказаного листа-повідомлення позивачем було додано проект Додаткової угоди, підписаний та скріплений печаткою орендаря, довідку ГУ ДПС у м. Києві про відсутність заборгованості зі сплати податків, копії дозвільних документів на будівництво та інші документи, визначені чинним законодавством. 
Факт отримання вказаного клопотання підтверджується листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 01.06.2020 № 05716-9702, у якому зазначалося, що питання поновлення договору оренди опрацьовується. 
Однак, відповідач у встановлений законом місячний строк відповіді по суті клопотання не надав, додаткову угоду не підписав. Крім того, протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору оренди (тобто до 11 вересня 2020 року) відповідач не надіслав позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.
Разом з тим, після закінчення строку дії Договору оренди позивач продовжив користуватися земельною ділянкою за цільовим призначенням та належним чином виконував обов`язки зі сплати орендної плати. 
Належне виконання обов`язків орендарем підтверджується наданими до матеріалів справи податковими деклараціями з плати за землю за 2021-2026 роки, платіжними інструкціями та довідкою ГУ ДПС у м. Києві про відсутність заборгованості від 13.05.2026 № 18713/АП/26-15-50-03-04-E.
Оцінюючи подані докази та доводи сторін, суд керується наступним.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим щодо передачі земельних ділянок, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
16.01.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-IX, яким статтю 33 Закону України «Про оренду землі», що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції. Проте, відповідно до абзацу 4 Розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, що діяла до 16.07.2020). 
Частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у застосовуваній редакції) було передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі, укладає з орендарем додаткову угоду. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. 
Відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
Згідно з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду (постанови від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19), для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар належно виконує свої обов`язки за договором; 2) до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; 3) до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; 4) орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; 5) орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору. 
Судом встановлено наявність усіх вищенаведених юридичних фактів у їх сукупності. Факт порушення орендодавцем (відповідачем) місячного строку для направлення листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, кваліфікується як «мовчазна згода» орендодавця на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що розгляд питань щодо передачі в оренду земельних ділянок є виключним дискреційним повноваженням Київської міської ради, а тому суд не може підміняти собою орган місцевого самоврядування. 
Як вбачається з практики Верховного Суду, зокрема, постанови від 20.08.2025 у справі № 910/12093/24, дискреційними є повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів правомірної поведінки суб`єкта владних повноважень. Натомість, у випадку настання обставин, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (своєчасне звернення орендаря, продовження користування ділянкою та відсутність заперечень орендодавця протягом місяця після закінчення договору), закон імперативно встановлює, що договір вважається поновленим. У такому разі укладення додаткової угоди є прямим обов`язком орендодавця, а єдиним правомірним варіантом поведінки – її підписання. Тому посилання відповідача на дискреційність повноважень у даних правовідносинах є безпідставними.
Щодо тверджень Київської міської ради про пропуск позивачем строку на звернення до суду (позовної давності) та втрату права на позов у зв`язку зі спливом часу з моменту закінчення Договору у 2020 році, суд зазначає наступне. 
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21, системний аналіз положень законів України «Про оренду землі» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку, що укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є проміжною стадією між поновленням договору оренди землі в силу закону та здійсненням державної реєстрації права оренди орендарем. Неукладення додаткової угоди до договору оренди протягом визначеного законодавством строку позбавляє позивача можливості зареєструвати право оренди землі в Державному реєстрі речових прав. 
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, зокрема, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель комунальної власності).
Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору ((пункт 42 постанови від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21), постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) та № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20)).
Слід також враховувати, що відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
У пункті 38.2 постанови від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на свої попередні висновки, викладені в постановах від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) та № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), наголосила, що порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а в разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту в резолютивній частині рішення суду.
Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» є неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме із цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 Земельного кодексу України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21)).
Тож поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб вимагає укладення сторонами додаткової угоди як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків на новий строк, а право сторони на оскарження в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди в контексті спірних правовідносин означає право на звернення до суду для укладення додаткової угоди (пункти 68, 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19)).
З огляду на викладене, порушення відповідачем як орендодавцем вимог Закону України «Про оренду землі» щодо обов`язкового укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є триваючим правопорушенням та позбавляє позивача як орендаря можливості зареєструвати відповідне речове право. 
Відтак, протягом усього строку, на який договір міг бути поновлений, орендар не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути його неможливість зареєструвати право оренди, зокрема і шляхом визнання укладеною додаткової угоди. Враховуючи, що попередній строк оренди за Договором закінчився у серпні 2020 року, а договір підлягав поновленню на тих самих умовах на 5 років, орендар мав право вимагати укладення з ним додаткової угоди в будь-який час протягом дії цього нового строку. Оскільки відповідач не припинив порушення вимог законодавства щодо оформлення поновлення договору, позовна давність щодо заявленої позивачем вимоги не є пропущеною з огляду на триваючий характер правопорушення. 
Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про неналежне виконання позивачем умов п. 8.4 Договору оренди щодо завершення забудови земельної ділянки. За умовами вказаного пункту, орендар зобов`язаний «завершити забудову Земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво». 
Відповідачем не надано жодних доказів того, які саме строки були встановлені проектною документацією позивача, і що ці строки були порушені. 
Окрім того, наявність чинного дозволу на виконання будівельних робіт від 10.09.2021 (реєстраційний номер IУ013210906585) спростовує доводи про нецільове чи неправомірне використання ділянки. 
Важливим є і те, що відповідач без заперечень приймав орендну плату протягом 2020-2026 років і не висував претензій щодо темпів забудови у порядку та строки, встановлені ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Поведінка, що не відповідає попереднім діям чи бездіяльності сторони, суперечить принципу добросовісності.
Крім того, 23.06.2026 позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, якою проект додаткової угоди було доповнено пунктом щодо викладення п. 8.4 Договору оренди у новій редакції з виключенням умов щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури. 
Суд зазначає, що Законом України від 20.09.2019 № 132-IX (набрав чинності 01.01.2020) було скасовано механізм пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури, а статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено. 
Відповідно, рішення Київської міської ради, на які містилося посилання у первісній редакції п. 8.4 Договору (від 27.02.2003 № 271/431 та від 18.12.2003 № 267/1142), втратили чинність або вичерпали свою дію. За таких обставин, зміна умов поновленого договору шляхом виключення положень, що суперечать чинному імперативному законодавству, є правомірною.
Також, відповідно до абзаців 3 та 4 розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», договори оренди, укладені до набрання чинності Законом № 340-IX, у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Запропонована позивачем нова редакція пункту 11.7 Договору щодо процедури його майбутнього поновлення відповідає вказаним вимогам законодавства.
Суд дослідив долучений відповідачем разом із клопотанням від 24.06.2026 Акт обстеження земельної ділянки від 19.06.2026 № ДК/117-АО/2026, зі змісту якого вбачається, що спірна земельна ділянка вільна від забудови, а будівельні роботи на ній не проводяться. Надаючи правову оцінку вказаному доказу, суд зазначає наступне.
За умовами п. 8.4 Договору оренди, обов`язком орендаря є завершення забудови земельної ділянки «в строки, встановлені проектною документацією на будівництво». Складений Департаментом земельних ресурсів Акт обстеження фіксує лише фізичний стан земельної ділянки станом на червень 2026 року, однак він жодним чином не доводить факту порушення строків, встановлених саме проектною документацією, оскільки відповідачем такої документації (чи доказів спливу визначених нею строків) суду не надано. Наявність у позивача чинного дозволу на виконання будівельних робіт (від 10.09.2021) свідчить про правомірність процесу підготовки чи ведення будівництва. Юридичний факт поновлення Договору оренди в силу закону («мовчазна згода» згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі») відбувся ще у вересні 2020 року (зі спливом місяця після закінчення строку дії Договору). Акт обстеження, складений відповідачем майже через шість років після виникнення у позивача права на поновлення договору, не може слугувати підставою для ретроспективного позбавлення орендаря його переважного права. Складання вказаного Акта лише у червні 2026 року вкотре підтверджує суперечливу поведінку відповідача, який протягом 2020-2026 років жодних обстежень не проводив, претензій щодо темпів забудови чи використання ділянки позивачу не пред`являв, вимог про розірвання договору не заявляв та безперешкодно приймав орендну плату, а відповідні дії вчинив лише як реакцію на поданий орендарем позов до суду. За таких обставин, вказаний Акт обстеження не спростовує факту належного виконання позивачем умов договору станом на момент виникнення підстав для його поновлення.
Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до частини 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для ухилення від укладення додаткової угоди, оскільки доводи Київської міської ради щодо наявності виключних дискреційних повноважень, пропуску позовної давності та неналежного виконання орендарем обов`язку із забудови ділянки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, та що не було спростовано відповідачем належними і допустимими доказами: орендар (позивач) належно виконує свої обов`язки за Договором оренди, зокрема в частині своєчасної та повної сплати орендної плати; орендар до спливу строку дії договору у встановлені строки повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар (позивач) додав підписаний проект додаткової угоди; орендар продовжує відкрито користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору; орендодавець (відповідач) протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав орендарю листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди землі.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору оренди земельної ділянки у редакції, викладеній у заяві про зміну предмету позову від 23.06.2026, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 73, 74, 76-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва –
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» – задовольнити повністю.
2. Визнати укладеною Додаткову угоду про поновлення Договору оренди земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки від 19 липня 2004 року (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. за реєстровим № 727, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 10.08.2004 за № 82-6-00211) між Київською міською радою (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; код ЄДРПОУ: 22883141) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» (01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, 8; код ЄДРПОУ 32162253) у такій редакції:
ДОДАТКОВА УГОДА
про поновлення Договору оренди земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки від 19 липня 2004 року
м. Київ «____» ____________ 2026 р.
Київська міська рада (ідентифікаційний номер 22883141, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), далі у тексті – «Орендодавець», в особі Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, який діє на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» (ідентифікаційний номер 32162253, 01010, м. Київ, вул. Острозьких Князів, буд. 8, зареєстроване Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 12.09.2002р. за №1 074 120 0000 004979), далі у тексті – «Орендар», в особі директора Салати Євгенії Миколаївни, яка діє на підставі Статуту, з другої сторони, на підставі статті 792 Цивільного кодексу України та статті 33 Закону України «Про оренду землі», уклали цю Додаткову угоду про нижченаведене:
1. Поновити строком на 5 (п`ять) років Договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 19.07.2004 за реєстровим № 727 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10.08.2004 за № 82-6-00211, та поновлений договором про поновлення договору оренди земельної ділянки від 17.05.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.05.2010 року за реєстровим № 381 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 18.05.2010 року за № 82-6-00583, та поновлений додатковою угодою про поновлення договору оренди земельної ділянки, яку визнано укладеною рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2016 у справі № 910/10944/16, право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31890545 від 17.10.2016 14:21:15, приватний нотаріус Дем`яненко Т.М., Київський міський нотаріальний округ).
2. Об`єктом оренди є Земельна ділянка з наступними характеристиками: – місце розташування: на вул. Анрі Барбюса, біля будинку 5-б (п`ять «б»), у Печерському районі м. Києва; – розмір: 0,2573 (нуль цілих і дві тисячі п`ятсот сімдесят три десятитисячних) га; – цільове призначення: для будівництва житлового будинку з вбудованими та прибудованими торговельно-офісними приміщеннями та підземним паркінгом; – кадастровий номер: 8000000000:79:009:0037.
3. Земельна ділянка не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.
4. Внести зміни до Договору оренди земельної ділянки шляхом викладення п.8.4 ст. 8 «Права та обов`язки Сторін» Договору у наступній редакції: « 8.4. Орендар зобов`язаний: – приступати до використання Земельної ділянки в строк, встановлений цим Договором, та після підписання цього Договору і Акту приймання-передачі Земельної ділянки та державної реєстрації Договору; – використовувати Земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; – своєчасно вносити орендну плату; – завершити забудову Земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво; – забезпечити вільний доступ до Земельної ділянки представнику контролюючих органів; – повернути Земельну ділянку Орендодавцю у стані, придатному для її подальшого використання після припинення дії цього Договору; – у строки, встановлені чинним законодавством, звітувати перед податковими органами району за місцем розташування Земельної ділянки про сплату орендної плати; – забезпечити вільний доступ до прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених у межах Земельної ділянки; – питання відшкодування відновлюючої вартості зелених насаджень (акти обстеження зелених насаджень від 26.06.2003 за № 19) та інші майново-правові питання вирішити в установленому порядку; – об`єкт розмістити поза межами охоронних зон інженерних комунікацій; – виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 04.03.2004 за № 19-1955, головного державного санітарного лікаря м. Києва від 10.03.2004 за № 1643, управління охорони навколишнього природного середовища від 20.02.2004 № 071/04-4-19/449, Головного управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини від 09.02.2004 № 001-09/113; – у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди Земельної ділянки надати копію цього Договору до районного податкового органу за місцем розташування Земельної ділянки.» 
5. Внести зміни до Договору оренди земельної ділянки шляхом викладення п. 11.7 ст. 11 «Зміна умов договору та припинення і поновлення Договору» Договору у наступній редакції: « 11.7. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.» 
6. Усі інші умови Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 19.07.2004 за реєстровим № 727 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10.08.2004 за № 82-6-00211, поновленого договором оренди земельної ділянки від 17.05.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 17.05.2010 року за реєстровим № 381 та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 18.05.2010 року за № 82-6-00583, та поновлений додатковою угодою про поновлення договору оренди земельної ділянки, яку визнано укладеною рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2016 у справі № 910/10944/16, право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31890545 від 17.10.2016 14:21:15, приватний нотаріус Дем`яненко Т.М., Київський міський нотаріальний округ), залишаються без змін, і Сторони підтверджують по них свої зобов`язання. 
7. Ця Додаткова угода набуває чинності з моменту її державної реєстрації.
Київський міський голова Орендар ________________ Кличко В.В. ________________ Салата Є.М.
3. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міська будівельна компанія» (01010, м. Київ, вулиця Острозьких Князів, буд. 8; ідентифікаційний код 32162253, розрахунковий рахунок UA 163510050000026007571919600) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна