Справа № 761/18853/26
Провадження № 2-а/761/434/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Херсонгаз» до головного спеціаліста - інспектора з паркування першого відділу за дотриманням правил зупинки Серяка Євгенія Михайловича, Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

В травні 2026 року позивач Акціонерне товариство «Херсонгаз» (надалі по тексту - позивач або АТ «Херсонгаз») звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з зазначеним адміністративним позовом, в якому просило суд: 
-визнати протиправною та скасувати постанову серії 2КІ №00008718457 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП; 
-визнати протиправними дії головного спеціаліста - інспектора з паркування першого відділу за дотриманням правил зупинки Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяка Є.М. (надалі по тексту - інспектор з паркування) по примусовій евакуації 17.04.2026 транспортного засобу Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить АТ «Херсонгаз» на праві користування, на спеціальний штрафмайданчик за адресою: м. Київ, Зілізничне шосе, 9; 
-стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 2 578,40 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн. 
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що інспектором з паркування за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 1/2 було зафіксовано у режимі фотозйомки нібито порушення правил зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів щодо автомобіля Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Вказаний транспортний засіб належить на праві власності ДП «Газпостач», водночас АТ «Херсонгаз» є його належним користувачем на підставі договору оренди №1014/14-1231/1 від 31.12.2020 та подорожнього листа службового автомобіля від 17.04.2026.
Згідно матеріалів справи, інспектором з паркування зроблено висновок про те, що транспортний засіб розміщено на проїзній частині у два і більше ряди, чим порушено п. 15.4 Правил дорожнього руху. На підставі зазначеного винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн. Крім того, інспектором з паркування було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу, шляхом його доставки на спеціальний майданчик для зберігання. З метою відновлення можливості користування службовим транспортним засобом працівником позивача - ОСОБА_1 було вимушено сплачено штраф в розмірі 340 грн, вартість евакуації транспортного засобу - 1 680 грн (та 168 грн комісії), вартість зберігання транспортного засобу - 234 грн (та 32,40 грн комісії), що загалом становить 2 578,40 грн.
Також у позові зазначено, що позивач не погоджується з діями інспектора з паркування щодо винесення оскаржуваної постанови та тимчасового затримання транспортного засобу, оскільки обставини справи про адміністративне правопорушення відбулись у місці, де розмітка, яка б вказувала правила зупинки чи стоянки - відсутня. Доказова база у справі про адміністративне правопорушення обмежується виключно фотоматеріалами, які самі по собі не є належним та достатнім доказом вчинення правопорушення. З наданих фотоматеріалів неможливо встановити наявність першого ряду транспортних засобів; факт зайнятості першого ряду іншими транспортними засобами; розташування транспортного засобу позивача відносно інших автомобілів таким чином, щоб це об`єктивно утворювало другий ряд. Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що транспортний засіб позивача був розміщений саме у другому ряду, що є обов`язковою ознакою складу відповідного правопорушення.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2026 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
15.07.2026 від відповідача Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі по тексту - Департамент територіального контролю м. Києва або відповідач) через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що з фотоматеріалів, які є додатком до оскаржуваної постанови, вбачається, що транспортний засіб розташований безпосередньо на місці виїзду з прилеглої території, а також вбачається розміщення прохальної таблички «Виїзд з паркінгу, не паркуватися», під якою і розміщено транспортний засіб ДП «Газпостач» другим рядом.
Враховуючи положення ст.ст. 73-76 КАС України, ст. 14-2 КУпАП критеріями належності є здійснення фотофіксації уповноваженою особою - інспектором з паркування; фіксація має здійснюватися із прив`язкою до нерухомих об`єктів (об`єктів нерухомості чи благоустрою); на матеріалах фотозйомки мають бути зафіксовані час, дата, а також географічні координати. Отже, як зазначив відповідач, матеріали фотозйомки до постанови відповідають критеріям належності та допустимості доказів. 
Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що оскаржувана постанова не є актом, на підставі якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки, оскаржуваною постановою притягнуто до відповідальності керівника ДП «Газпостач» ОСОБА_2 , як керівника юридичної особи, яка є власником вищевказаного транспортного засобу, що відповідає вимогам ст. 14-2 КУпАП.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що постановою головного спеціаліста - інспектора з паркування першого відділу контролю за дотримання правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю м. Києва Серяка Є.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 2КІ №00008718457 від 17.04.2026, притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. керівника ДП «Газпостач» - ОСОБА_2. 
З постанови вбачається, що транспортний засіб Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ДП «Газпостач», 17.04.2026 о 16 год. 14 хв. на вул. Ділова, 1/2 в м. Києві поставлено на проїзній частині у два і більше ряди, чим порушено п. 15.4 Правил дорожнього руху, тобто вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. 
Технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: мобільний термінал Samsung з АРМ Інспектора з паркування.
Також інспектором з паркування було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до якого транспортний засіб Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 9.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно п. 9.1 рішення Київської міської ради від 13.07.2023 №6870/6911 «Про оптимізацію діяльності деяких структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» здійснення Департаментом територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повноважень та функцій щодо здійснення контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оплати вартості послуг з паркування транспортних засобів та контролю діяльності внутрішнього водного транспорту починається з дня видання розпорядження Київського міського голови про готовність до здійснення таких повноважень та функцій. 
Пунктом 6 Положення «Про Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», затвердженого рішенням Київської міської ради 02.03.2023 N 6010/6051(у редакції рішення Київської міської ради від 13.07.2023 року N 6870/6911) у структурі Департаменту утворюється управління (інспекція) з паркування, управління (інспекція) контролю за благоустроєм, положення про які затверджуються наказом директора Департаменту.
У складі управління (інспекції) з паркування Департаменту діють інспектори з паркування. Інспектори з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту для виконання покладених на них завдань мають право: 1) здійснювати фіксацію порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки (відеозапису); 2) розглядати справи про адміністративні правопорушення, на розгляд яких їх уповноважено; 3) складати протоколи про адміністративні правопорушення, виносити постанови про накладання адміністративних стягнень; 4) накладати адміністративні стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису); 5) розміщувати на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про накладання адміністративних стягнень або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності; 6) складати акт огляду та тимчасового затримання транспортних засобів; 7) здійснювати тимчасове затримання транспортних засобів шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку. 
Отже, притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення законодавства у сфері паркування м. Києва, складати акт огляду та тимчасового затримання транспортних засобів, є складовою частиною виконання посадовою особою інспекції з паркування своїх обов`язків, передбачених Положенням «Про Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)». 
Відповідно до ст. 265-4 КУпАП, тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих. 
Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.
Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
А відтак, при розгляді справ щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Примітка. Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Положенням ч. 1 ст. 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. 
Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Матеріалами справи встановлено, що 31.12.2020 між ДП «Газпостач» (орендодавець) та АТ «Херсонгаз» (орендар) укладено договір оренди №1014/14-1231/1, відповідно до якого орендодавець передав у тимчасове платне користування легковий автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , для ведення господарської діяльності. 
Отже, АТ «Херсонгаз» є користувачем вищевказаного транспортного засобу.
Відповідно до подорожного листа службового легкового автомобіля від 17.04.2026 вищевказаний автомобіль був під керуванням водія АТ «Херсонгаз».
Як вже зазначалося вище, даний автомобіль був предметом правопорушення, встановленого оскаржуваною постановою. При цьому, постанова винесена відносно керівника власника транспортного засобу ДП «Газпостач» ОСОБА_2 , а не відносно водія АТ «Херсонгаз», який керував цим транспортним засобом 17.04.2026. 
Інформація про власника транспортного засобу отримана інспектором з паркування з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (надалі по тексту - ЄДРТЗ), оскільки, ч. 1 ст. 14-2 КУпАП визначає, що відповідальна особа за ч. 3 ст. 122 КУпАП встановлюється, зокрема, за відомостями ЄДРТЗ. Саме дані цього реєстру є підставою для визначення суб`єкта адміністративної відповідальності за правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі. 
Пунктом 1 Положення про Єдиний державний реєстр транспортних засобів, затвердженого наказом МВС України «Деякі питання функціонування Єдиного державного реєстру транспортних засобів» від 06.11.2020 № 779 (надалі по тексту - Положення №779), ЄДРТЗ - це інформаційна система, яка є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ (далі - ЄІС МВС), що забезпечує накопичення, використання, узагальнення, зберігання, передачу, захист інформації про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби.
Відповідно до п. 4 Розділу І Положення №779 володільцем інформації, що обробляється в ЄДРТЗ, є Головний сервісний центр МВС, який забезпечує: обробку (унесення, накопичення, використання, узагальнення) інформації в ЄДРТЗ про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби; погодження надання або позбавлення доступу користувачів до ЄДРТЗ; проведення перевірки повноти, достовірності та актуальності відомостей, які містяться в ЄДРТЗ, вжиття заходів щодо внесення та зміни інформації в ЄДРТЗ;
виконання інших завдань, покладених на нього держателем Реєстру, що необхідні для реалізації цілей, визначених цим Положенням.
ЄДРТЗ ведеться з метою автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомостей про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплених номерних знаків та реєстраційних документів на такі транспортні засоби (п. 2 Розділу ІІ Положення №779).
Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Положення №779 основними інформаційними об`єктами ЄДРТЗ є набір відомостей про: зареєстровані на території України транспортні засоби та їх власників (співвласників), належних користувачів; закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби.
Пунктом 4 Розділу ІІІ Положення №779 передбачено, що унесення та зміна інформації в ЄДРТЗ здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС, права доступу яких дозволяють здійснити відповідну дію. Зміна інформації в ЄДРТЗ допускається в разі необхідності внесення змін до реєстраційних документів на транспортні засоби у випадках, передбачених законодавством, а також з метою виправлення технічних помилок, описок, недостовірних відомостей чи доповнення відомостей іншими даними.
Процедуру внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача транспортного засобу для автоматизованого обліку визначає Порядок №1145. 
У п. 2 Порядку №1145 терміни вживаються в такому значенні: 
заявники - власник транспортного засобу (його представник за нотаріально посвідченою довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належний користувач; 
належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Пунктом 3 Порядку №1145 визначено, що підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.
Відповідно до п. 5 Порядку №1145 відомості про належного користувача до Реєстру вносяться через: 1) територіальні органи з надання сервісних послуг МВС; 2) електронний кабінет водія; 3) Портал Дія. Під час внесення до Реєстру відомостей забезпечується їх зберігання, запобігання несанкціонованому доступу та поширенню персональних даних відповідно до законодавства.
Строк, на який вносяться відомості про належного користувача, зазначається в електронній заяві або заяві та відповідає строку, зазначеному заявниками.
За згодою заявників внесення відомостей до Реєстру про належного користувача може здійснюватися без зазначення строку.
Внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється в сервісному центрі МВС у присутності власника транспортного засобу (його представника за довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належного користувача.
У разі коли власником транспортного засобу є фізична особа, внесення до Реєстру відомостей про належного користувача або їх виключення через електронний кабінет водія або через Портал Дія здійснюється нею особисто (п.п. 12-15 Порядку №1145). 
Отже, внесення відомостей про належного користувача до ЄДРТЗ здійснюється відповідно до Порядку №1145.
При цьому, невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення, встановлює автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб, а якщо транспортний засіб зареєстрований за юридичною особою, то відповідальною особою за вчинення адміністративного правопорушення визначається керівника відповідної юридичної особи. 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 279-3 КУпАП ,відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: 
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. 
Таким чином, судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена відносно керівника юридичної особи, якій належить вищевказаний транспортний засіб, а не відносно керівника чи водія юридичної особи, яка є користувачем даного транспортного засобу, переданого на підставі договору оренди, оскільки, виходячи з положення ст. 14-2 КУпАП, саме керівник ДП «Газпостач» є особою щодо якої виникли правові наслідки оскаржуваної постанови, тоді як позивач АТ «Херсонгаз» не є носієм порушеного постановою права чи законного інтересу. 
У постанові від 13.06.2024 у справі №500/3310/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17, від 10.08.2020 у справі № 522/1611/17, 31.03.2021 у справі № 640/21611/19 та від 28.09.2021 у справі № 802/350/17-а, зазначив, що з`ясування правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, яке оскаржується. Відсутність такої заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.
У цьому контексті Суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їхнє порушення.
Положенням статті 55 Конституції України кореспондує частина перша статті 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес. Заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для надання особі судового захисту, про який вона просить, недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.
У розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановленого судом факту їхнього порушення. Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-владних правовідносинах, що виникли між ним і позивачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки, позивач АТ «Херсонгаз» не є особою щодо якої прийнято оскаржувану постанову та не довів порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів внаслідок прийняття інспектором з паркування постанови, він не має матеріально-правової заінтересованості у її скасуванні та є неналежним позивачем.
Відсутність у позивача порушеного права чи законного інтересу є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
За таких обставин необхідність у дослідженні правомірності оскаржуваної постанови по суті відсутня. 
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.
Позивач, отримавши від відповідача відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав обґрунтування щодо неналежного статусу позивача АТ «Херсонгаз» у даній справі, не звернувся до суду із заявою про заміну первинного позивача належним позивачем, як і не надав жодних заперечень з приводу такої заміни, враховуючи, що справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Безпідставними є також позовні вимоги про визнання протиправними дії інспектора з паркування по примусовій евакуації транспортного засобу. 
Пунктом 4 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 3 ст. 122 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені цього органу.
Отже, відповідна посадова особа не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки, належним відповідачем є саме відповідний орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов АТ «Херсонгаз» до головного спеціаліста - інспектора з паркування першого відділу за дотриманням правил зупинки Серяка Є.М., Департаменту територіального контролю м. Києва про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не підлягає задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 9, 72, 73, 74, 77, 78, 79, 241, 242, 286, 293, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Херсонгаз» до головного спеціаліста - інспектора з паркування першого відділу за дотриманням правил зупинки Серяка Євгенія Михайловича, Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя: