Єдиний унікальний номер 728/760/26 
Номер провадження 2/728/530/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повне)

15 липня 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,

за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,

а також
позивача – не з`явився,
відповідача – не з`явився,
представника відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Бахмачі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” про стягнення невиплачених при звільненні сум, негайно після закінчення судового розгляду ухвалив рішення про таке.

І. Рух справи.
1. Ухвалою Бахмацького районного суду (далі також – Суд) від 07.04.2026 № 728/760/26 відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, ОСОБА_1 (далі також – Позивач) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” (далі також – Відповідач, АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”), за змістом якого Позивач просить стягнути невиплачену при звільненні одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 73 893,45 грн.
2. Згаданою ухвалою призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті на 12 годину 00 хвилин 19 травня 2026 року з викликом учасників справи.
3. У судовому засіданні 19 травня 2026 року о 12 годині 00 хвилин Судом задоволено клопотання представника Відповідача, визнано обов`язковою явку Відповідача у судове засідання, відкладено проведення судового розгляду справи по суті до 02 липня 2026 року на 10 годину 00 хвилин, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.
4. У зв`язку зі вступом у справу іншого представника Відповідача, у судовому засіданні 02 липня 2026 року о 10 годині 00 хвилин Судом задоволено його клопотання щодо надання додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи та формування обґрунтованої правової позиції, відкладено проведення судового розгляду справи по суті до 15 липня 2026 року на 11 годину 00 хвилин, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.
5. У судовому засіданні 15 липня 2026 року Суд, в порядку частини шостої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі також – ЦПК України), відклав складання повного рішення на строк не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, а саме – до 20 липня 2026 року.

ІІ. Позиції учасників справи.
6. За змістом позовної заяви Позивач вказує, що був працівником виробничого підрозділу “Пасажирське вагонне депо станції “Бахмач” філії “Пасажирська компанія” АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” звідки звільнився 10.01.2025 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі положень статті 38 Кодексу законів про працю України (далі також – КЗпП України), що підтверджується наказом від 10.01.2025 № 01/ос.
7. Вказував, що під час його звільнення роботодавцем не були дотримані вимоги статті 116 КЗпП України, а саме з ним не було проведено остаточного розрахунку у день його звільнення – 10.01.2025, як того вимагає чинне в Україні трудове законодавство, не були виплачені належні та гарантовані до виплати кошти відповідно до норм діючого у виробничому підрозділі “Пасажирське вагонне депо станції “Бахмач” філії “Пасажирська компанія” АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” колективного договору, зокрема: одноразова матеріальна допомога у розмірі п`яти середньомісячних заробітків.
8. Зазначив, що між адміністрацією “Пасажирське вагонне депо станції “Бахмач” філії “Пасажирська компанія” АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ”, та профспілковим комітетом укладено Колективний договір (далі – Колективний договір), який діє по теперішній час. Положеннями Колективного договору закріплені соціальні гарантії та пільги як для працюючих працівників, так і тих, хто звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, що передбачено статтею 18 КЗпП України.
9. Так, відповідно до пункту 7.13 Колективного договору встановлено, що при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію працівників, які були прийняті на роботу після 15 травня 2007 року, виплачується одноразова матеріальна допомога в розмірі 5 середньомісячних заробітків.
10. Позивач зазначає, що має стаж роботи на залізничному транспорті на день звільнення повних 20 років, що у свою чергу означає, що роботодавець у день звільнення мав йому виплатити гарантовані колективним договором одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 73 893,45 грн, згідно з долученою до матеріалів справи довідкою про середню заробітну плату Позивача.
11. Позивачем зауважено, що інформація про зобов`язання роботодавця виплатити йому одноразову матеріальну допомогу відповідно до пункту 7.13 Колективного договору відображена у наказі про його звільнення (з приміткою – після окремого рішення керівництва АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”), однак, на його переконання, рішення керівництва підрозділу або ж АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” жодним чином не впливає на обов`язок роботодавця виконати вимоги статті 116 КЗпП України та провести з Позивачем остаточний розрахунок в день його звільнення та виплатити при цьому всі належні кошти саме у день звільнення.
12. Як на правову підставу своїх позовних вимог посилався на положення статей 116, 117 КЗпП України, за змістом яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
13. Просив витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на Відповідача, а саме – АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”.
14. Згідно з поданою заявою від 18.05.2026 б/н Позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, просив здійснювати судовий розгляд без його участі.
15. Відповідачем, в особі представника ОСОБА_2 , було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого останній позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає поданий позов необґрунтованим та безпідставними.
16. Зазначає, що відповідно до наказу від 10.01.2025 № 01/ОС ОСОБА_1 було звільнено з роботи, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком з 10.01.2025.
17. У відповідності до наказу (розпорядження) від 10.01.2025 № 01/ОС, в якому зазначено: ВИПЛАТИТИ: Одноразову матеріальну допомогу відповідно до пункту 7.13 Колективного договору в розмірі 5-ти середньомісячних заробітків при стажі з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 (витяг з протоколу № Ц-54/90 Ком.т.).
Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правлення АТ “Укрзалізниця” від 14.10.2022 (протокол № Ц-82/63 Ком.т.) за періоди 22.04.2021- 21.04.2022; 22.04.2022-21.04.2023.
Виплатити грошову винагороду у відповідності п. 3.11 Колективного договору, працівникам, які досягли віку 60 років за бездоганну працю та досягнення пенсійного віку, після отримання окремого рішення правління АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”.
18. З моменту звільнення, з 10.01.2025, Позивач був обізнаний, що одноразова матеріальна допомога йому не перерахована Відповідачем, оскільки у день звільнення Позивачу надано повідомлення про нараховані та утримані суми (стаття 116 КЗпП України), однак відповідну вимогу про проведення розрахунку Позивач Відповідачу не направляв.
19. З урахуванням зазначеного вважає, що саме з 10.01.2025 має відліковуватися тримісячний термін для звернення Позивача до суду відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, який, на переконання Відповідача сплинув у квітні 2025 року, що дає підстави для застосування строку позовної давності.
20. Крім того наголошує, що згідно з положеннями Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану” від 15.03.2022 № 2136-IX (далі також – Закон № 2136-ІХ), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин станом на 10.01.2025, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
21. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 2136-ІХ, визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. 
22. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
23. Правлінням АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” 14 березня 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, керуючись статтею 11 Закону № 2136-ІХ, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин станом на 10.01.2025, прийнято рішення про призупинення положень колективних договорів, зокрема щодо виплати матеріальної допомоги.
24. Наголошував, що протокольне рішення № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” від 14.03.2022 року не позбавляє працівників права на отримання матеріальної допомоги під час дії правового режиму воєнного стану, воно стосувалося відтермінування такої виплати з огляду на фінансовий стан товариства та виклики воєнного стану.
25. Враховуючи вищенаведене, представник Відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а судові витрати – залишити за Позивачем.
26. Як на правову підставу своїх доводів представник Відповідача посилався на вищезгадані положення статті 43 Конституції України, статті 47, 116, 117 КЗпП України, статтю 11 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану” від 15.03.2022 № 2136-IX та указ Президента України від 24.02.2002 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені Судом та докази на їх підтвердження.
27. Згідно з наказом (розпорядженням) від 10.01.2025 № 01/ос начальника депо Виробничого підрозділу “Пасажирське вагонне депо станції “Бахмач” філії “Пасажирська компанія” АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, 10.01.2025 було звільнено ОСОБА_1 з посади слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 від 30.12.2024. Виплатити Одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 7.13 Колективного договору в розмірі 5-ти середньомісячних заробітків при стажі з урахуванням рішення правління від 24.10.2022 (витяг з протоколу №Ц-54/90 Ком.т.) Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правлення АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” від 14.10.2022 (протокол № Ц-82/63 Ком.т.) за періоди 22.04.2021- 21.04.2022; 22.04.2022-21.04.2023 (а.с. 19).
28. Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні ОСОБА_1 , табельний номер 40189, перебуваючого на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду, у зв`язку зі звільненням 10.01.2025 нараховано та виплачено 18 186,69 грн. Зазначене повідомлення не містить підпису Позивача про його отримання (а.с. 46 зворот).
29. Відповідно до розрахунку оплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 , табельний номер 40189, за період з січня 2024 року по квітень 2025 року така заробітна плата становить 14 778,69 грн, вихідна допомога 73 893,45 грн (а.с. 18).
30. Відповідно до витягу з колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Бахмач Державного територіального –галузевого об`єднання“ Південно-Західна залізниця” на 2006-2025 роки (із змінами та доповненнями, які затверджені робочими комісіями згідно з протоколами) пунктом 7.13 розділу 7 “Соціальні гарантії, пільги та компенсації” передбачено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5 середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15 травня 2007 року). Цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: до 5 років – 1 середньомісячний заробіток, від 5 до 10 років – 2 середньомісячний заробітки, від 10 до 15 років – 3 середньомісячних заробітків, більше 15 років – 5 середньомісячний заробітків.
31. Також, у відповідності до підпункту 1.1.4 рішення правління АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, протокол від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т., під час вирішення питання 1 порядку денного: “Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства “Українська залізниця”, було визначено призупинити інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно з рішеннями правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики, що підтверджується відповідним витягом від 15.03.2022 № Ц-56/19-2022(в) (а.с. 38).
32. Згідно з пунктом 13.1-13.2 рішення правління АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, протокол від 24.10.2022 № Ц-54/90 Ком.т., було вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплата яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022, протокол № Ц-54/31 Ком.т.
Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у пункті 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 39).
33. Витягом з протоколу засідання правління АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” від 27.06.2024 № Ц-82/39 Ком.т. підтверджується, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами), починаючи з 01.07.2024:
- зупинена дія окремих положень колективних договорів АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення;
- нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, працівникам АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” здійснюється в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками – 30 % місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплату матеріальної допомоги на. оздоровлення здійснювати згідно з наказами АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно пропрацювали в АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” шість і більше місяців, при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки.
Регіональним філіям, філіям, їх структурним (виробничим) підрозділам, Департаменту бухгалтерського, податкового обліку, звітності та методології, Департаменту казначейства починаючи з 01.07.2024 забезпечити нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі, визначеному в підпункті 1.2 пункту 1 цього рішення.
Можливість та умови нарахування і виплати працівникам АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” та особам, які перебували в трудових правовідносинах з АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” під час дії рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т,), матеріальної допомоги на оздоровлення, за період з 24.02.2022 до 30.06.2024, в розмірі та на умовах, передбачених колективними договорами АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, регіональних філій, філій і їх структурних (виробничих) підрозділів, визначати окремими рішеннями правління на кожен рік. При цьому можливість та умови таких виплат за 2022 рік визначити не пізніше грудня 2024 року.
Регіональним філіям, філіям та їх структурним (виробничим) підрозділам передбачити виплати згідно з підпунктами 1.2 пункту 1 та пункту 4 цього рішення в оперативних планах згідно з Порядком формування та виконання консолідованого оперативного плану руху грошових коштів АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, затвердженим рішенням правління від 10.09.2020 (протокол № Ц-45/75 Ком.т.), зі змінами, та надавати до Департаменту казначейства заявки на оплату в рамках затверджених показників (а.с. 40-41).

ІV. Оцінка Суду та релевантне законодавство.
34. Перш за все Суд наголошує, що розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі також – ЦПК України), в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
35. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
36. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
37. Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
38. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
39. Застосовуючи вказані підходи для оцінки фактичних обставин цієї справи Суд враховує, що статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
40. Зокрема, зазначеному конституційному положенню кореспондують вимоги статті 47 КЗпП України, за змістом яких власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
41. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
42. При цьому Суд також відмічає, що згідно зі статтею 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань, з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
43. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.п.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
44. Згідно зі статтею 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
45. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
46. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Судом встановлено і не заперечується сторонами, що Позивач має право на виплату одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, які передбачені умовами вищезазначеного колективного договору.
47. Однак такі виплати були призупинені Відповідачем, зокрема на підставі положень Закону № 2136-IX.
48. У цьому контексті Суд враховує, що відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
49. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.
50. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України “Про правовий режим воєнного стану”.
51. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
52. Згаданим вище указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
53. Крім того 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України № 2136-IX “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”, який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України “Про правовий режим воєнного стану”.
54. Пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону № 2136-IX регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”.
55. Отже положення Закону № 2136-IX, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
56. Відповідно до статті 11 Закону № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця, що й було зроблено Відповідачем.
57. Однак Суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що заробітна плата в розумінні поняття власності є майном, на захист якого, в тому числі, діє стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. зокрема постанову Верховного Суду від 17.01.2020 № 340/1018/19).
58. Відповідною практикою Європейського суду з прав людини (далі також – ЄСПЛ) визначено критерії правомірності втручання у право власності та утворено трискладовий тест, за допомогою якого має відбуватися оцінка такого втручання у право власності європейським стандартам.
Так, до критеріїв трискладового тесту, які мають оцінюватися у сукупності, віднесено:
1) законність втручання;
2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом);
3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря).
59. Щодо пропорційності слід нагадати, що у своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував про те, що принцип пропорційності полягає у дотриманні справедливого балансу і заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний індивідуальний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
60. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
61. Щодо необхідності врахування принципу пропорційності неодноразово вказував і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 18.12.2019 по справі № 127/23136/17 та у постанові від 22.12.2021 по справі № 314/686/18.
62. У цьому контексті Суд вважає за необхідне нагадати, що фактично, за своїми ознаками, рішення Позивача про обмеження виплат працівникам на підставі положень статті 11 Закону № 2136-IX має ознаки мораторію (відстрочки виконання власних зобов`язань).
63. При цьому загальний підхід ЄСПЛ щодо застосування мораторіїв описаний у справі “Зеленчук і Цицюра проти України” від 22.08.2018 (заяви № 846/16 та № 1075/16).
64. Так, у параграфі 146 ЄСПЛ констатував, що невизначеність, створена неодноразовими продовженнями мораторію, сама по собі посилила тягар, покладений на заявників. Здійснення однієї з основних складових їхнього права власності, права розпоряджатися своїм майном, стало предметом прийняття законодавства невизначеного змісту, прийняття, яке здійснювалося у спосіб, який вбачається непередбачуваним і недостатньо роз`ясненим. На практиці їхні права власності стали ненадійними та перестали бути невід`ємними. Це слід розглядати у світлі усталеного принципу практики Суду, згідно з яким Конвенція має тлумачитися та застосовуватись у такий спосіб, щоб її гарантії були практичними та ефективними, а не теоретичними та ілюзорними (див., mutatis mutandis, рішення у справі “Папошвілі проти Бельгії” [ВП] (Paposhvili v. Belgium) [GC], заява № 41738/10, § 182).
65. Не ставлячи під сумнів відповідність першим двом переліченим критеріям прийнятих рішень щодо призупинення відповідних виплат працівникам Відповідача, зокрема і Позивачу, на переконання Суду, вирішення питання про нарахування та виплату всіх належних працівникові від підприємства сум при звільненні у залежності від припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ” та за наявності відповідного рішення керівництва АТ “УКРЗАЛІЗНИЦЯ”, тобто від певних об`єктивних та суб`єктивних обставин без визначення конкретних термінів для виконання останнім своїх майнових зобов`язань, є непропорційним і, безсумнівно, порушують трудові права Позивача, які підлягають судовому захисту, оскільки така виплата потенційно може ніколи і не настати, а отже – становить надмірний тягар для Позивача.
66. Що стосується позиції відповідача про пропущення позивачем тримісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України, Суд зазначає про таке.
67. Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на день звільнення позивача) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
68. Велика палата Конституційного Суду України 11 грудня 2025 року розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 КЗпП України та ухвалила Рішення № 1-р/2025.
69. Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України “працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті”.
70. Дослідивши питання, порушені в конституційному поданні, Конституційний Суд виснував, що оспорюваний припис Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є таким, що не відповідає Конституції України.
71. У Рішенні наголошується, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Суд постановив, що частина перша статті 233 КЗпП України, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення.
72. У свою чергу, частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній як на час подання цього позову, так і наразі) передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116).
73. Оскільки цей трудовий спір пов`язаний з виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні, в даному випадку трудові відносини між Позивачем та Відповідачем припинені, тому положення частини першої статті 233 КЗпП України до звільненого працівника не застосовуються, а підлягають застосуванню норми частини другої статті 233 КЗпП України.
74. На переконання Суду, з урахуванням вимог частини другої статті 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущено, оскільки, матеріали справи не містять доказів отримання Позивачем повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику ОСОБА_1 при звільненні.
75. Крім того Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України та статей 1,12 Закону України “Про оплату праці”; роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
76. З урахуванням вимог статті 233 КЗпП України Суд не приймає до уваги посилання представника Відповідача на пропуск Позивачем тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки вказана обставина не доведена в силу положень частини першої статті 81 ЦПК України.
77. За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості, достатності і достовірності як кожного окремо, так і сукупному взаємозв`язку, Суд приходить до висновку щодо наявності порушених прав Позивача і необхідності їх захисту шляхом стягнення з Відповідача невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 73 893,45 грн, 

V. Розподіл судових витрат.
78. Суд наголошує, що згідно положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
79. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог.
80. При цьому Суд враховує, що згідно з положеннями Закону України “Про оплату праці” від 24.03.1995 № 108/95-ВР структуру заробітної плати складають основна та додаткова заробітні плати, а також – інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
81. Враховуючи що у відповідності до статті 12 Закону України “Про оплату праці” від 24.03.1995 № 108/95-ВР договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів, Суд приходить до висновку, що одноразова матеріальна допомога при звільненні включається до структури заробітної плати
82. При цьому згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір” від 08.07.2011 № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі – у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
83. У цьому контексті слід зазначити, що згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
84. Положеннями цивільного процесуального законодавства не визначено порядку розподілу судових витрат у виді судового збору у випадку, коли позивач звільнений від його сплати у встановленому порядку, у зв`язку з чим Суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме відповідні положення Господарського процесуального кодексу України у відповідності до яких судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
85. Так, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
86. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
87. Відповідно до статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 01.01.2026 дорівнює 3 328,00 грн.
88. З урахуванням ціни заявленого позову, за його розгляд необхідно було б сплати судовий збір на суму 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.), що становить мінімальний фіксований розмір судового збору.
89. Підсумовуючи наведене, Суд вважає, що сплачений судовий збір має бути компенсовано Відповідачем на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог – 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.).
90. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України Суд, –
У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” про стягнення невиплачених при звільненні сум – задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” (вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену при звільненні одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 73 893,45 грн (сімдесят три тисячі вісімсот дев`яносто три гривні 45 коп.).
3. Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” (вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 40075815) на користь держави 1 331,20 грн (одну тисячу триста тридцять одну гривню 20 коп.) в рахунок відшкодування судового збору, від сплати якого Позивач звільнений.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення цього рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ”, адреса місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, індекс 03150, код ЄДРПОУ 40075815.

Повне рішення суду складене 20 липня 2026 року.

Суддя Є.М. Сороколіт